У Х В А Л А
20 січня 2020 року
м. Київ
Справа №816/378/16
Провадження №11-17апп20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г., 
перевіривши наявність підстав для прийняття Великою Палатою Верховного Суду справи № 816/378/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року,
УСТАНОВИЛА:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду, в якому просила:
- визнати протиправним невключення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощуком І. Г. вкладника ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського рахунку фізичної особи № 27021980/11/Деп від 08 вересня 2015 року;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука І. Г. включити вкладника ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованих коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1 , якій необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за договором банківського рахунку фізичної особи № 27021980/11/Деп від 08 вересня 2015 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми вкладу 198500 гривень.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року позов задоволено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просила постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року скасувати, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року залишити в силі. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції було неповно з`ясовано усі обставини, які мають значення для справи, та не звернено увагу на необґрунтованість та недоведеність доводів відповідача, що полягають у визнанні нікчемним правочину по перерахунку коштів на рахунок позивача.
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не обґрунтовано погодився з висновками відповідача про те, що спірні правочин та транзакція мають ознаки нікчемності, визначені пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності таких ознак, а саме те, що під час здійснення банківської операції було порушено норми законодавства.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою від 08 січня 2020 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 346 КАС України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Великої Палати Верховного Суду.
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду мотивував своє рішення необхідністю відступити від правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 810/896/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 826/3486/16, від 19 червня 2019 року у справі № 826/1793/16.
Так, у зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що укладення договору банківського вкладу (рахунку) й зарахування на нього коштів відбулись до початку віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає, що правовідносини у цих справах та у справі № 816/378/16 є подібними, оскільки: 1) позивачем у цих справах є фізична особа - вкладник банку, а відповідачем - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції»; 2) спір виник, зокрема, стосовно визнання правочину, укладеного між позивачем та банком, нікчемним на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та невключення на цій підставі позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 3) перерахування за договором банківського вкладу у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Національні інвестиції» здійснено у період прийняття рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних, однак до його віднесення до категорії неплатоспроможних; 4) у повідомленні про нікчемність правочину Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» посилається на пункт 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; 5) спірні правовідносини виникли у період після доповнення частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пунктом 9 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року № 629-VIII.
Разом з тим, норми права щодо порядку застосування пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у подібних спірних правовідносинах визначено по-різному.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що у справі № 816/378/16 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» доведено наявність підстави, визначеної пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання договору, укладеного 08 вересня 2015 року, та транзакції з перерахування коштів на рахунок позивача, вчиненої 17 вересня 2015 року, нікчемними та, відповідно, правомірності застосування зазначеної правової норми до спірних правовідносин. Тобто, застосування пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спірних правовідносинах повністю узгоджується з принципом правової визначеності як складової принципу верховенства права.
З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді цієї справи є підстави відступити від правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 810/896/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 826/3486/16, від 19 червня 2019 року у справі № 826/1793/16, стосовно порядку застосування пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до частини четвертої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Сулу, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої палати.
Оскільки колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Великої Палати Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду.
Щодо заявленого в касаційній скарзі клопотання скаржника про розгляд справи за її участю слід зазначити таке.
Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.
Водночас Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26 травня 1988 року в справі «Екбатані проти Швеціїї» зазначив, що якщо розгляд справи у суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи у другій та третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури по цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим у апеляційному чи касаційному суді особисто.
Ця правова позиція узгоджується з вимогами пункту 11 частини першої  статті 4 КАС Українищодо розгляду справи в розумний строк.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Розгляд цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій відбувався у відкритому судовому засіданні з повідомленням усіх учасників справи, тож відбувся її публічний розгляд.
Отже, Велика Палата Верховного Суду, враховуючи практику Європейського суду з прав людини як джерело права, дійшла висновку про можливість здійснення розгляду справи № 816/378/16 в порядку письмового провадження.
Водночас суд вважає за необхідне поінформувати учасників справи щодо вчинення процесуальних дій стосовно розгляду їх справи в порядку письмового провадження шляхом надіслання копій цієї ухвали.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 248, 345 і 346 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
1. Прийняти до розгляду справу № 816/378/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» Волощука Ігоря Григоровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.
2. Відмовити в задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про розгляд справи за її участю.
3. Призначити справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на 18 березня 2020 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                      Т. О. Анцупова
 
Судді:                           Н. О. Антонюк                                                     В. С. Князєв    
                                  С. В. Бакуліна                                                      Л. М. Лобойко    
                                              В. В. Британчук                                                   Н. П. Лященко
                                  Ю. Л. Власов                                                        О. Б. Прокопенко
                                              М. І. Гриців                                                           В. В. Пророк
                                  Д. А. Гудима                                                        Л. І. Рогач
                                             В. І. Данішевська                                                О. М. Ситнік
                                             Ж. М. Єленіна                                                       О. С. Ткачук
                                  О. С. Золотніков                                                 В. Ю. Уркевич
                                       О. Р. Кібенко                                                      О. Г. Яновська