УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/7483/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/83/20
Категорія: 19.27
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
Секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника відповідача Плющ Л.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/10130/18 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2019 року (повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року, суддя Продан Б.Г.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом 09.14.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказувало, що 11.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CNL-OAI/021/2007, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 300 доларів США та зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі при неналежному виконанні кредитного договору. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 27 липня 2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CNL-OAI/021/2007 від 11.07.2007 року. Позивач зазначає, що умови кредитного договору ОСОБА_1 систематично порушуються, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 19 423, 81 доларів США та 1 530 778,53 грн., в т.ч.: заборгованість за кредитом в розмірі 18 735,64 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 688,17 доларів США, пеня, нарахована за порушення строків повернення кредиту та відсотків в розмірі 1 530 778,53 грн. Зважаючи, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 19 423,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день подачу позову становило 456 718,84 грн. та 1 530 778,53 грн. пені.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 19 423, 81 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 09.04.2015 року 456 718,84 грн., 1 530 778,53 грн. пені, а також судові витрати в сумі 3 654,00 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 вересня 2018 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 липня 2015 року скасовано та призначено справу до судового розгляду.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04 жовтня 2019 року позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оскаржило його в апеляційному порядку. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно та неправильно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а висновки, що викладені у рішенні не відповідають обставинам справи. Апелянт вказує, що суд помилково не звернув уваги на те, що 11.03.2010 року сторони уклали додатковий договір №2, за умовами якого визначено новий графік платежів, в т.ч. по відсотках і термін виконання зобов`язання встановлено до 11.07.2022 року. На думку Банку, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не врахував, що вимога -1 (вказана у п. 2.1.5.1 додаткового договору №2 від 11.03.2010 року) була відкликана позивачем. А тому, позивач вважає, що суд першої інстанції невірно застосував наслідки спливу строків позовної давності до всіх чергових платежів за кредитним договором. Зважаючи на викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. На думку відповідача мотиви, зазначені апелянтом у скарзі, не спростовують факту пропуску строку позовної давності та висновків суду щодо необґрунтованості позову і розрахунків. Відповідач вважає, що лист №52/2019 від 27.06.2019 року про відкликання досудової вимоги про погашення зобов`язання за кредитним договором №CHL-0AI/021/2007 від 11.07.2007 року не змінює обставин справи після припинення дії договору, відтак є необґрунтованими намагання позивача звести застосування строків позовної давності тільки до чергових платежів з жовтня 2011 року по квітень 2012 року. Тому ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить її відхилити.
Представник позивача та відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів, заслухавши представника відповідача та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
В зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду щодо безпідставності позовних вимог; неправильним застосуванням норм матеріального права (невірним тлумаченням положень ст. ст. 257, 267, 1054, 1056 ЦК України) судове рішення підлягає до скасування із постановленням нового рішення.
Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач змінив строк виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 11.07.2007 року і оскільки остання кредитна сплата позичальником була здійснена 03.10.2011 року, тому прострочка має місце з 04.11.2011 року, а позивач звернувся до суду із позовом 09.04.2015 року, тобто поза трирічним строком позовної давності, оскільки перепродаж колекторським агентствам або іншим організаціям не перериває строку позовної давності.
Однак, з такими висновками судова колегія не погоджується, виходячи із наступного.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення Додаткового договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.
В силу статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Встановлено, що 11 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CNL-OAI/021/2007, за умовами якого відповідач отримав 20 300 доларів США кредитних коштів та зобов`язався повернути суму кредиту до 11 липня 2022 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом у визначеному розмірі щомісячного платежу (266,14 доларів США) і виконати всі інші зобов`язання, що визначені у цьому договорі ( п. п. 1, 2 частини №1 та п. 1.1. частини №2 Кредитного договору №CNL-OAI/021/2007 від 11.07.2007 року) (а.с. 6 – 11).
11 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору №CNL-OAI/021/2007 від 11 липня 2007 року (надалі Додатковий договір), за умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до Кредитного договору в частині розміру процентної ставки на певні періоди; викладено графік платежів в новій редакції; домовлено, що поточний рахунок – це рахунок позичальника відкритий в банку № НОМЕР_1 ; погоджено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати позичальником Ануїтентних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку Платежів, що є невід`ємною частиною цього Додаткового договору та шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок ( п. 1.4., 2.1.) (а.с. 132 -138).
27 липня 2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься в додатку 1 до цього договору), в тому числі і вимоги за кредитним договором №CNL-OAI/021/2007 від 11.07.2007 року (а.с. 18 -37).
Відповідно до пункту 2.1.5.1 Додаткового договору у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 30 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту переноситься на останній календарний день строку дії прострочки, при цьому банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом 1 (одного) банківського дня, починаючи з наступного дня після спливу строку дії прострочки.
Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 107), останній платіж на погашення кредиту було здійснено ОСОБА_1 03.10.2011 року, тому враховуючи положення п. 2.1.5.1. Додаткового договору та дату платежу, що визначена додатком № 1 до Додаткового договору (Графік погашення платежів) дата остаточного повернення кредиту в повному обсязі для позичальника настала 11.11.2011 року (а.с. 132-138). Однак, ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредиту в повному обсязі станом на 11.11.2011 року виконано не було.
А тому посилання суду першої інстанції на ту обставину, що в договірному порядку було змінено строк виконання кредитного договору від 11.07.2007 року та Додаткового договору від 11.03.2011 року і відсутні підстави для нарахування та сплати відповідачем відсотків і пені поза межами дії кредитного договору є обґрунтованими.
Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції припустився помилки при застосуванні строку позовної давності до спірних правовідносин.
Як слідує із п. 2 частини №1 Кредитного договору №CNL-OAI/021/2007 від 11.07.2007 року та додатку №1 до Додаткового договору (Графік погашення платежів) датою платежу є 11 число кожного місяця.
Встановлено, що 14.11.2011 року, 16.11.2011 року, 22.12.2011 року, 16.02.2012 року, 12.03.2012 року, 30.03.2012 року, 10.04.2012 року, 11.05.2012 року, 14.06.2012 року та 05.07.2012 року ОСОБА_1 погашалася кредитна заборгованість на загальну суму 820 доларів США, що підтверджується Виписками з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який був відкритий в банку кредитодавця (п. 2 Кредитного договору №CNL-OAI/021/2007 від 11 липня 2007 року та п. 1.4 Додаткового договору) (а.с. 211 – 227).
І судова колегія вважає, що зазначені документи є належними, достовірним та достатніми доказами на підтвердження тих обставин, що саме ОСОБА_1 здійснювалося погашення кредитної заборгованості по Кредитному договору №CNL-OAI/021/2007 від 11 липня 2007 року та Додатковому договору.
Адже банківські виписки з рахунку клієнта відносяться до переліку первинних документів, які складаються банком залежно від виду операції (Положення про організацію діяльності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, яка була чинна на час спірних правовідносин).
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.05.2018 року у справі №201/8674/14-ц, від 11.12.2019 року у справі №757/18978/18ц.
Судова колегія вважає недоведеними доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 з 03.10.2011 року не сплачував кредитної заборгованості, оскільки саме з поточного рахунку позичальника ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , що відкритий банком під час укладення та в межах Кредитного договору №CNL-OAI/021/2007 від 11 липня 2007 року (а.с. 6 -7), на який надходили від відповідача кошти з цільовим призначенням платежу «Поповнення поточного рахунку для погашення кредиту», проводилося погашення кредитних зобов`язань останнього в сумі 820 доларів США, що відповідає положенням п. 2.1.15.1. Додаткового договору.
І виходячи із положень Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, можливості зміни власника рахунка цією Інструкцією не передбачено.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 06.04.2016 року (провадження № 3-174гс16), від 09.10.2019 року (провадження №61-12891св18).
На думку колегії суддів, достатніми в розумінні положень ст. 80 ЦПК України доказами сплати ОСОБА_1 кредитної заборгованості 14.11.2011 року, 16.11.2011 року, 22.12.2011 року, 16.02.2012 року, 12.03.2012 року, 30.03.2012 року, 10.04.2012 року, 11.05.2012 року, 14.06.2012 року та 05.07.2012 року є і дублікати меморіальних ордерів, що посвідчені відтиском штампу АТ «ОТП БАНК» та підписом посадової особи (а.с. 196 – 205). Адже здійснюючи у відповідності п. 2.1.15.3 Додаткового договору договірне списання коштів з рахунку Позичальника після їх надходження з цільовим призначенням платежу «Поповнення поточного рахунку для погашення кредиту», Банк оформляв відповідні меморіальні ордери.
Разом з тим, судова колегія вважає, що довідка позивача від 16.01.2020 року за №6 (а.с.194 – 195) не є належним доказом сплати саме ОСОБА_1 кредитної заборгованості за період з 12.02.2013 року по 31.02.2015 року в сумі 749,50 доларів США.
Оскільки позичальником ОСОБА_1 вчинялися дії з виконання зобов`язань по Кредитному договору №CNL-OAI/021/2007 від 11 липня 2007 року та Додатковому договору, тому ці дії переривають строк позовної давності щодо звернення з позовом про стягнення кредитної заборгованості.
І такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року по справі №6-1457цс16.
Так як остання належно підтверджена сплата ОСОБА_1 кредитної заборгованості відбулася 05.07.2012 року, а позивач звернувся із позовом до суду 09 квітня 2015 року, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості по кредиту та по відсоткам.
Оскільки заборгованість ОСОБА_1 по кредиту станом на час виникнення обов`язку позичальника щодо дострокового виконання зобов`язань становить 18735,64 доларів США, а по відсотках – 688,17 доларів США і розмір цієї заборгованості не заперечується представником відповідача, тому судова колегія вважає, що ця сума підлягає до стягнення із ОСОБА_1 .
Разом з тим, судова колегія вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 пені, адже позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що у відповідача існувала заборгованість по пені на час виникнення його обов`язку щодо дострокового виконання зобов`язань саме в розмірі 1530778,53 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати, понесені останнім про подачі позову (платіжне доручення №9958 від 19.12.2014 року) та при подачі апеляційної скарги (платіжне доручення №2498 від 10.10.2019) пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 2099 грн. 22 коп. (3654 грн. +5481 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті при подачі позовної заяви та апеляційної скарги) х 22,98 (відсоток задоволених вимог апелянта) / 100).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місцезнаходження: вул. Фізкультури, 28Д, м. Київ, 03680, код ЄДРПОУ 36789421) 18 735,64 доларів США заборгованості за кредитом та 688,17 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, а всього 19 423,81 доларів США.
В стягненні із ОСОБА_1 пені відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місцезнаходження: вул. Фізкультури, 28Д, м. Київ, 03680, код ЄДРПОУ 36789421) 2099 (дві тисячі дев`яносто дев`ять) грн 22 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 21 лютого 2020 року.

Судді                                        А.П. Корніюк

                                               І.В. П`єнта
                       
                                               О.І. Талалай