ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 310/8268/19                          Головуючий в 1 інст. Полянчук Б.І. 
Провадження №33/807/22/20                                                  Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 183-1 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2020 року                         місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., 
за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, 
розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою останнього на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2019 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 384,20 грн.

Згідно з постановою суду, 08 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП, в якому зазначено, що він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, з моменту подання заяви стягувачем від 02 квітня 2018 року. Згідно з розрахунком, за період з 19 лютого 2018 року по 01 жовтня 2019 року заборгованість складає 28229,00 грн, тобто ОСОБА_1 порушив вимоги ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що його пояснення про те, що він здійснював перерахунки добровільно на картку ОСОБА_2 , а також товарні чеки про придбання речей судом першої інстанції, не взяті до уваги, при цьому судом першої інстанції вказано, що має значення розрахунок лише грошима з наданням квитанцій про сплату аліментів.
Також апелянт зазначив про те, що судом при винесенні судового наказу про стягнення з нього аліментів не визначена безпосередньо форма сплати аліментів в грошовій або натуральній формі.
Окрім того, судом порушені вимоги ст.33 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про його місце роботи, професію, характеристику, сімейний стан. 

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. ст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що останній, навіть з урахуванням сплачених аліментів, має заборгованість по аліментах, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за шість місяців.
Апеляційний суд погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Стаття 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Така відповідальність запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів №2234-VIII від 07 грудня 2017 року, який набрав законної сили 06 лютого 2018 року.
Як встановлено судом, та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, на примусовому виконанні у Бердянському міськрайонному відділі ДВС Головного ТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення повноліття кожною дитиною, починаючи стягнення з 19 лютого 2018 року. 
Внаслідок несплати ОСОБА_1 вказаних аліментів, у період з 19 лютого 2018 року по 08 жовтня 2019 року (дата складання протоколу) утворилась заборгованість в сумі 28229,09 грн (а.с.4).
Водночас, апеляційний суд частково не погоджується з сумою заборгованості по аліментам, оскільки державним виконавцем не були враховані суми, які перераховувались ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , а саме: 1005,03 грн (квитанція від 17 жовтня 2018 року (а.с.37), 1507,54 грн (квитанція від 23 листопада 2018 року (а.с.37-зворот), 2010,05 грн (квитанція від 30 червня 2019 року (а.с.21). Разом з цим, решта квитанцій була врахована державним виконавцем при розрахунку заборгованості. 
Таким чином, внаслідок несплати ОСОБА_1 аліментів, у період з 19 лютого 2018 року по 08 жовтня 2019 року (дата складання протоколу) утворилась заборгованість в сумі 23706,47 грн, що утворює склад вищевказаного правопорушення. 
При апеляційному розгляді свідок ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що отримувала від ОСОБА_1 грошові суми, зазначені у квитанціях, які він надав до суду, проте, в нього все одно була заборгованість у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення період. Про всі випадки сплати ним аліментів вона повідомляла державному виконавцю. Додатково ОСОБА_1 зазначила, що з приводу несплати ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей вона зверталась до виконавчої служби кожні 2 місяці.
Державний виконавець ОСОБА_6 при апеляційному розгляді повідомила, що вищевказані аліменти нараховувались з 19 лютого 2018 року. Деякий час ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі зайнятості - з квітня по лютий 2019 року. До цієї установи була направлена постанова про стягнення з усіх видів доходу ОСОБА_1 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 знятий з обліку у центрі зайнятості та на цю дату його заборгованість складала 4 636, 77 грн. Після зняття з обліку у центрі зайнятості ОСОБА_1 не сплачував аліменти, у зв`язку з чим його викликали до виконавчої служби, але він казав, що не працює і не може сплачувати аліменти. Також він повідомляв, що розраховувався в іншій формі по аліментах, але стягувач це не підтверджувала, тому нею враховувались лише квитанції, у яких було зазначено призначення платежу саме сплата аліментів. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши додаткові докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП.
Квитанції від 11,13,14 жовтня 2019 року про перерахування коштів ОСОБА_2 та на рахунок Державного казначейства, які були зараховані в рахунок погашення заборгованості по аліментам, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зазначені дії вчинені ОСОБА_1 після складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що судом при винесенні судового наказу про стягнення з нього аліментів не визначена безпосередньо форма сплати аліментів, правильності висновків суду першої інстанції жодним чином не спростовують. 
Твердження ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції вимог ст.33 КУпАП, є також необґрунтованими, оскільки при накладенні адміністративного стягнення суд врахував характер вчиненого правопорушення і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом. Крім того, судом накладено мінімальне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.183-1 КУпАП. 
Отже, вважати накладене стягнення несправедливим та надто суровим підстав немає. 
Зважаючи на викладене, постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2019 року є законною, обґрунтованою та скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 листопада 2019 року, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.183-1 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду                                         С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 310/8268/19