ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2099/19  Номер провадження 22-ц/814/434/20	Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:   Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Ачкасовій О.Н.
учасники справи: 
представник позивача – адвокат Мирко Р.О.
представник відповідача – адвоката Корнієнко Н.Ю.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року, ухвалене суддею Крючко Н.І., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державний реєстратор виконавчого комітету Полтавської міської ради Гончаренко Віталіна Миколаївна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., житловою 17,3 кв.м, за Публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк».

Позовна заява мотивована тим, що 22.01.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «СведБанк» був укладений іпотечний договір б/н та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. за реєстровим № 379. За вказаним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ «СведБанк» квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., житловою 17,3 кв.м. Вказана квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30.01.2003 року. Зазначеним іпотечним договором забезпечувалося належне виконання ОСОБА_2 зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 1603/0108/88-001 від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк». 13.02.2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Полтавської міської ради Гончаренко В.М. зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Дельта Банк» на підставі іпотечного договору б/н від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ СведБанк». На даний час ПАТ «ДельтаБанк» оформив право власності на кв. АДРЕСА_1 та продає її на підставі рішення виконавчої дирекції № 341 від 21.08.2019 року. Строк дії зобов`язань по кредитному договору та іпотечному договору закінчився 22.01.2018 року, проте ПАТ «Дельта Банк» з порушенням позовної давності, більш чим через рік після закінчення строку дії договору, а саме 13.02.2019 року переоформило право власності на квартиру ОСОБА_1 . Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., житловою 17,3 кв.м. за Публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк».

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державний реєстратор виконавчого комітету Полтавської міської ради Гончаренко Віталіна Миколаївна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки – задоволено.
Визнано  протиправним та скасовано  рішення  № 46341910 від 08.04.2019 року про державну реєстрацію права власності  на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., житловою 17,3 кв.м. за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , як майнового поручителя за зобов`язаннями боржника, у письмовому вигляді не повідомили про заміну кредитора у зобов`язанні, тому новий кредитор, а саме АТ «ДельтаБанк»» несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. ПАТ «ДельтаБанк» оформлено право власності на квартиру з порушенням норм Закону України «Про іпотеку»,  оскільки ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволенні, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. ОСОБА_1  у відповідності до вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» повідомлення від банківської установи, а саме ПАТ «Дельта Банк» не отримувала. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону: право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Отже, позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору, що не було дотримано відповідачем у даному випадку. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 759/6979/16-ц. Відповідно до статті 1 Закону України  «Про мораторій на стягнення майна громадян  України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Відповідно до пункту 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: - завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця,  в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30- денний строк та попередження про  звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги: - документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця. письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця: -заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 46 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону № 1952- IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - адвокат Мирко Р.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, судові витрати стягнути з ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підтвердження зазначеної обставини до суду першої інстанції було надано копію нотаріально засвідченої виписки з договору купівлі-продажу від 25.05.2012 р., укладеного між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» та акту приймання - передачі прав вимоги. Зазначений факт має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню, оскільки встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.03.2015 у справі № 553/348/15-ц. Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначає та вважає встановленою обставиною те, що позивач дізналася про зміну кредитора з ВАТ «Сведбанк» на АТ «Дельта Банк» лише 30.08.2019 року, коли отримала інформаційний витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, при цьому, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє від обов`язку погашення кредиту, що повністю узгоджується з правового позицією Верховного Суду у постанові від 01.02.2018 по справі № 569/8962/16-ц. ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 13.02.2019 у неї утворилася заборгованість у розмірі 679 119,63 грн. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закон України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у ралі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення па предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. АТ «Дельта Банк» надіслав лист-вимогу ОСОБА_1 від 26.09.2018 р. за вих. № 02.4.1/1706/18, в якій AT «Дельта Банк» зазначив стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж шестидесятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги відповідно до вимог зазначених у ст. 35 Закон України «Про іпотеку». Дану вимогу ОСОБА_1 отримала, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про врученні. Також, AT «Дельта Банк» направляв лист-вимогу ОСОБА_2 від 26.09.2018 р. за вих. № 02.4.1/1705/18. Проте, зазначені листи-вимоги залишилися поза увагою (копії листів вимог з доказами направлення та розрахунок заборгованості до суду першої інстанції було надано). Відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Поза судове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь- який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 3-8 цього Закону. Згідно з частинами 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми: правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеного на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до п. 12 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема п. 12.3. згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п. 12.3.1. та 12.3.2. цього пункту договору. Сторони договору, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункт п. 12,3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене. Таким чином, АТ «Дельта Банк» мав право та звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження згідно з п. 12 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і державним реєстратором виконавчого комітету Полтавської міської ради Гончаренко В.М. було правомірно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Однак, не дивлячись на зазначене, суд першої інстанції зазначає, що позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору, що не було дотримано відповідачем. Необгрунтовані доводи суду першої інстанції відносно того, що банк не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки, оскільки йому вже було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.03.2015 року у справі № 554/348/15-ц з підстав того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусово відчужувати без згоди власника нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки. Відповідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 09.09.2015 р. по справі № 6-483цс15, мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника), що не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, звертаючи стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відчуження предмету іпотеки відбувалося за згодою іпотекодавця ОСОБА_1 , оскільки в іпотечному договорі передбачена добровільна її згода на реалізацію свого права з боку іпотекодержателя у разі невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, тому відчуження відбувалося не у примусовому порядку, а на підставі іпотечного застереження, що прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу – відхилити, рішення суду – залишити без змін.

У поясненні на апеляційну скаргу третя особа - державний реєстратор виконавчого комітету Полтавської міської ради Гончаренко В.М. просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 22.01.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1603/0108/88-001, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі 30 000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 22.01.2008 р. по 22.01.2018 р.(а.с. 17-19).

У забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № б/н від 22.01.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , як іпотекодавець за іпотечним договором, передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 34, 6 кв. м., жилою площею 17,3 кв. м., яка складається з: кімната жила 6 пл. 17,3 кв.м., кухня 4 пл. 8,5 кв.м., коридор 1 пл, 4,2 кв.м., ванна 2 пл. 2,6 кв.м., туалет 3 пл. 1,0 кв.м., балкон пл. 1,0 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на підставі договору дарування ВАЕ № 101246 від 30.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвою Н.П., номер за реєстром № 477 та зареєстрованого в Колективному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 14 березня 2003 р. у книзі № 114, номер запису 15890, реєстраційний номер 1726592 (а.с. 14-15).

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «СведБанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі- продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «СведБанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 40-41).

13.02.2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Полтавської міської ради Гончаренко В.М. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «ДельтаБанк», код ЄДРПОУ 34047020, на підставі іпотечного договору б/н від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «СведБанк» (а.с. 8).

30 серпня 2019 року з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 стало відомо, що 13.02.2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Полтавської міської ради Гончаренко В.М. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «ДельтаБанк», код ЄДРПОУ 34047020, на підставі іпотечного договору б/н від 22.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «СведБанк».

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з п.1 іпотечного договору від 22.01.2008 р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , цим договором забезпечувалося належне виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору №№1603/0108/88-001 від 22.01.2008 року, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення боржником іпотекодержателю кредиту у сумі 30 000 доларів США в строк до 22.01.2018 року; сплати боржником процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання боржником інших зобов`язань, передбачених кредитним договором в повному обсязі, на умовах і в строки визначені в кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов`язань), а також іпотекою забезпечується відшкодування іпотекодавцем- майновим поручителем будь-яких витрат та збитків іпотекодержателя, пов`язаних з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору та/або цього договору (у тому числі сплати пені, штрафів, відшкодування збитків), а також витрат іпотекодержателя, пов`язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим договором, у тому числі витрат на утримання і збереження такого предмета іпотеки (а.с. 123-124).

Згідно п.11 іпотечного договору від 22.01.2008 р. іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч. якщо боржник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, інше заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю – майновому поручителю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою становили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватися з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю – майновому поручителю відділенням зв`язку при відправленні йому листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі що отриманий іпотекодавцем –майновим поручителем особисто у іпотекодержателя.

Згідно п.12.3. згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, вкладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2. цього пункту договору: п.12.3.1. – задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановлено ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Правильно застосував суд першої інстанції постанови Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі №727/1593/16-ц щодо обов`язкової наявності у договорі іпотеки відповідного застереження та/або наявності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 р. у справі № 759/6979/16-ц.

Крім цього, відповідач надав суду першої інстанції ксерокопію листа-вимоги від 26.09.2018 р. на ім`я ОСОБА_1 та ксерокопію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому міститься нерозбірливо дата та підпис (а.с. 42).

Позивач ОСОБА_1 заперечує отримання від банку листа-вимоги від 26.09.2018 р. та вказує на те, що лише 30.08.2019 р. їй стало відомо, що за банком 13.02.2019 р. зареєстровано право власності на спірну квартиру.

На підтвердження обставин направлення на адресу ОСОБА_1 рекомендованого листа-вимоги від 26.09.2018 р. відповідачем надано для огляду апеляційним судом оригінал рекомендованого листа-вимоги, оригінал рекомендованого повідомлення про його вручення та ксерокопію реєстру рекомендованих відправлень. Оглянувши оригінал рекомендованого повідомлення про вручення листа-вимоги вбачається, що у ньому стоїть нерозбірлива дата вручення та нерозбірливий підпис особи, яка його отримала. Позивач ОСОБА_1 заперечує отримання рекомендованого листа-вимоги від 26.09.2018 р.

Також для огляду апеляційним судом надано рекомендований лист-вимога від 26.09.2018 р. на ім`я ОСОБА_2 та оригінал рекомендованого повідомлення про його вручення, з якого вбачається, що цей лист-вимога був повернутий банку за закінченням терміну зберігання, про що мається відмітка поштового відділення, та є доказом того, що ОСОБА_2 лист-вимога від 26.09.2018 р. не був належним чином вручений. 

Крім цього, із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 8, вбачається, що підставою виникнення права власності банка на квартиру, який здійснено державним реєстратором Гончаренко В.М. 13.02.2019 р., є іпотечний договір, серія та номер №379, виданий 22.01.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу. Отже, у підставах виникнення права власності банку на спірну квартиру не вказано реєстратором лист-вимога від 26.09.2018 р. на ім`я ОСОБА_3 , на направленні якого наполягає відповідач, тобто цей лист-вимога реєстратору не надавався, що також викликає сумніви у дотриманні вимог чинного законодавства при здійсненні державної реєстрації прав банка на спірну квартиру.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону № 898-IV «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції зазначає та вважає встановленою обставиною те, що позивач довідалася про зміну кредитора лише 30.08.2019 р., коли отримала інформаційний витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду, оскільки, як правильно зазначив відповідач в апеляційній скарзі, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє від обов`язку виконання зобов`язання, суд послався на встановлену обставину, як фактичну обставину у справі, проте, вона не тягне правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги про направлення на адресу позивача листа-вимоги від 26.09.2918 р. за вих. №02.4./1706/18 (а.с. 42), про те, що остання її отримала, що свідчить її підпис на рекомендованому повідомленні про вручення, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки як зазначалося вище, на звороті а.с. 42 дійсно міститься ксерокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресату ОСОБА_1 , проте, дата його отримання є нерозбірливою, підпис також, тому це доказ не можна визнати належним та достовірним. Відповідач не надав суду доказів відносно того, що підпис на рекомендованому відправлення належить ОСОБА_1 , вбачається, що банком не дотримано вимог п. п.11 іпотечного договору від 22.01.2008 р. 

Щодо доводів апеляційної скарги про зазначення судом першої інстанції у рішенні про те, що банк з порушенням позовної давності, більш чим через рік після закінчення строку дії договору, а саме 13.02.2019 р. переоформив право власності на спірну квартиру, то в цій частині по справі вбачається наступне, а саме далі по тексту суд зазначає рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30.03.2015 р. у справі № 553/348/15-ц за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, яким задоволено вимоги банку в частині стягнення заборгованості, у зверненні стягнення на предмет іпотеки було відмовлено, яке набрало законної сили, тобто вбачається зміна банком строку виконання зобов`язання з моменту пред`явлення позову у вказаній справі, проте, у справі, що є предметом даного апеляційного розгляду, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, строки позовної давності не застосовував, тому в цій частині доводи не заслуговують на увагу.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів  судової палати  з розгляду  цивільних справ, -   
  
П О С Т А Н О В И В:

           Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       
Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О.А.Лобов В. М. Триголов