_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року місто Херсон

єдиний унікальний номер справи 654/2216/16-ц
номер провадження:22-ц/819/18/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя (суддя-доповідач) Л.В.Базіль, 
суддів: В.В.Бугрика, 
Г.В.Семиженка,
секретар І.О.Давиденко,
за участі представника відповідачки, адвоката Лагоди А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лагоди Анатолія Анатолійовича, який діє від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року ухваленого у складі судді Охтень А.А. у справі № 654/2216/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.04.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1400.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
       Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 31.05.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 16107.17 грн, яка складається з наступного: 1173.63 грн – заборгованість за кредитом; 10928.44 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 300.00 грн – заборгованість за пенею та комісією; 250.00 грн – штраф (фіксована частина); 755.10 грн – штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16107.17 грн за кредитним договором № б/н від 17.04.2008 року та судові витрати у розмірі 1378.00 грн.
Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 року у сумі 15857.17 грн, та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.12.2019 року заяву адвоката Лагоди А.А., який діє від імені ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Лагода А.А., який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному об`ємі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є безпідставними, оскільки строк дії укладеного 07.04.2008 року між сторонами кредитного договору сплив у квітні 2011 року та заборгованість за цим договором відповідачкою погашена. Вказує на те, що між сторонами письмово не узгоджувався розмір процентів за користування кредитними коштами та розмір інших обов`язкових платежів, долучені до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису відповідачки, а позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідачка була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому вважає, що до правовідносин, які склалися між сторонами у цій справі не можуть бути застосовані положення ст.634 ЦК України, при цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року.
Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, звертає увагу на пропуск позивачем процесуальних строків звернення до суду. Враховуючи викладене, просить вирішити питання щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог банку.
Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга адвоката Лагоди Анатолія Анатолійовича, який діє від імені ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що 07.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», а в подальшому АК КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно інформації, викладеної у заяві від 07.04.2008 року ОСОБА_1 підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, що строк дії кредитного ліміта співпадає зі строком дії платіжної картки, та вказано, що відповідачка отримала кредитну картку № НОМЕР_1 (а.с.8 зворот.)
Відповідно до довідки АК КБ «Приватбанк» від 11.10.2019 року, долученої банком до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору отримала картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 остання з них мала термін дії до 01.2016 року (а.с.93).
Із виписки по рахунку вбачається, що відповідачка користувалася наданими їй 07.04.2008 року кредитними коштами в розмірі 1000,00 грн; 27.12.2010 року – 1200, 00 грн, а з 12.05.2011 року 1400,00 грн, здійснюючи різні банківські операції, як зняття готівки так і поповнення кредитної картки. 
Факт користування зазначеними кредитними коштами відповідачкою не спростований належними та допустимими доказами.
У зв`язку з порушенням відповідачкою договірних зобов`язань за кредитним договором від 07.04.2008 року станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість у розмірі 16107.17 грн, яка складається з наступного: 1173.63 грн – заборгованість за кредитом; 10928.44 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 300.00 грн – заборгованість за пенею та комісією; 250.00 грн – штраф (фіксована частина); 755.10 грн – штраф (процентна складова).
Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції вважав установленим та доведеним факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком у розмірі 15857,17 грн. При цьому суд вважав, що позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 250.00 грн (фіксована частина) суперечать положенням ч.2 ст.549 ЦК України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання та відмовив в їх задоволенні. 
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, а саме в частині стягнення кредиту в сумі 1173,46 грн, оскільки вказані кошти були отримані та використані ОСОБА_1 , проте не повернуті банку в строк визначений умовами кредитування (01.2016 рік), висновки суду щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом в розмірі 10928,44 грн, пені, комісії, штрафу (процентної складової) не відповідають фактичним обставинам справи та не відповідають закону.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду від 07.04.2008 року, яка безпосередньо підписана відповідачкою зазначено про те, що  базова процентна ставка  в місяць за користування кредитом  становить 3.0%, визначено порядок нарахування та розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, встановлений розмір штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів. Визначено розмір щомісячних платежів, який становить 7% заборгованості, но не менше 50 грн, строк внесення яких є до 25 числа місяця, наступного за звітним.
Зазначені обставини свідчать про узгодження між сторонами кредитного договору розміру базової процентної ставки – 3.0% в місяць (36% річних), строк дії кредитного ліміту, що співпадає зі строком дії кредитної картки (01.2016 року), а також визначено строк внесення місячних платежів – до 25 числа кожного місяця.
Отже визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка 3.0% в місяць є фіксованою та не може змінюватися протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку.
Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, банк, нараховуючи проценти за користування кредитними коштами застосовував з 01.09.2014 року процентну ставку в розмірі 34,80%, а з 01.04.2015 по 31.05.2016 рік – 43,20%.
Щодо односторонньої зміни розміру процентної ставки позивач у позові посилається на Умови та правила надання банківських послуг. 
Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 07.04.2008 року заяву.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до позовної заяви не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору, оскільки вони не містять підпису відповідачки, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що під час підписання 07.04.2008 року заяви відповідачка була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.
Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року виклала правову позицію про те, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки 10928,44 грн процентів за користування кредитом, зазначеного не врахував та не звернув уваги, що банк починаючи з 01.09.2014 року застосовував процентну ставку в розмірі - 34,80%, з 01.04.2015 по 31.05.2016 рік – 43,20%, розміри якої не були узгоджені між сторонами.
Також поза увагою суду залишилась та обставина, що банк нараховував проценти за користування кредитними коштами до 31.05.2016 року, тоді як строк дії кредитного ліміта встановлений до 01.2016 року, і між сторонами відсутня узгодженість щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування, а вимоги про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених ст.625 ЦК України позивачем не заявлялись.
У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 проценти на суму кредиту можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування.
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню в сумі 1286,81 грн, виходячи з базової процентної ставки 36% річних та нарахованих в межах строку кредитування.
Ст. 611 ЦК України та Умовами договору між сторонами передбачено відповідальність позичальника за порушення зобов`язання у вигляді сплати штрафу та пені, проте позивачем на вимогу ст. ст. 12, 81 ЦПК України не було надано до суду обґрунтованого та відповідного умовам договору розрахунку належної до стягнення неустойки з врахуванням строку кредитування, а тому підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні.
Вимоги апеляційної скарги про застосування наслідків спливу строку позовної давності не можуть бути задоволенні, оскільки строк позовної давності позивачем у цій справі не пропущений, виходячи з того, що строк дії кредитної картки встановлений до 01.2016 року, позов поданий 05.07.2016 року. 
Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачка періодично здійснювала повернення кредитних коштів, останній платіж нею здійснений 14.11.2013 року в сумі 500,00 грн., що свідчить про переривання відповідачкою строку позовної давності щодо щомісячних платежів.
За викладених обставин, враховуючи, що судом першої інстанції стягнуто загальну суму заборгованості за кредитом, то рішення суду в оскарженій частині належить скасувати повністю з ухваленням нового рішення з частковим задоволенням заявлених вимог, а саме про стягнення суми заборгованості з тіла кредиту в розмірі 1173,46 грн, процентів в сумі 1286,81 грн. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.ч.1,10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позивачем при зверненні до суду першої інстанції сплачено 1378,00 грн судового збору. Відповідачем при зверненні до апеляційної інстанції сплачено 826,80 грн (а.с.122).
З огляду на часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», розмір судового збору, що підлягає стягненню на його користь вираховується пропорційно задоволеним вимогам та складає 210,50 грн (1378 грн х 2460,44 грн/16107,17 грн).
Відповідачу слід відшкодувати 488,01 грн (826,80 грн х 13396,73 грн/15857,17 грн – 210,50 грн).
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.
Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лагоди Анатолія Анатолійовича, який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07.04.2008 року у сумі 2460,44 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 1173,63 грн та заборгованості по процентам в сумі 1286,81 грн.
Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 488,01 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.В.Бугрик

Г.В.Семиженко 

Повний текст постанови складений 02 березня 2020 року.

Головуючий Л.В.Базіль