ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року	Львів	Справа № 300/1222/19 пров. № 857/11880/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів - Онишкевича Т. В., Сеника Р. П.,
за участю секретаря судового засідання - Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-113» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Грицюком П. П. у м. Івано-Франківську о 15:39 год) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-113» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                            ВСТАНОВИВ:

06 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПМК-113» (далі - ТзОВ «ПМК-113») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 22 травня 2019 року № 0004131406 та            № 0004121406.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що висновки контролюючого органу про безтоварність його господарських операцій з контрагентом є безпідставними та спростовуються наданими під час перевірки первинними документами, що свідчить про необґрунтованість донарахування йому податкових зобов`язань оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня                2019 року замінено відповідача Головне управління ДФС в Івано-Франківській області на його правонаступника - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня              2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою реальність укладених позивачем договорів, оскільки такі були спрямовані на реальне настання правових наслідків - забезпечення господарської діяльності позивача та отримання прибутку. Зазначає, що невиконання контрагентом податкових зобов`язань тягне відповідальність та негативні наслідки лише щодо цієї особи. 
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, однак, враховуючи те, що такий відзив подано з пропуском встановленого судом строку для його подання, апеляційний суд залишає його без розгляду.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги частково та просив її задовольнити в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 22 травня 2019 року № 0004131406, покликаючись на викладені в ній доводи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «ПМК-113» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за результатами проведення якої складено акт від 02 квітня 2019 року № 267/09-19-14-11/36116834.
Вказаний акт перевірки містить висновок, зокрема, про порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на 7017 грн; пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на 230009 грн.
Такі висновки обґрунтовані встановленою безтоварністю господарських операцій позивача з контрагентом-постачальником ТзОВ «Європроектгруп», з огляду на відсутність сертифікатів відповідності на придбаний товар та товарно-транспортних накладних, шляхових листів, документів залізниці та інше, на підставі яких проводилось переміщення товарів. Вказано, що відносно директора ТзОВ «Європроектгруп» відкрито кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України. Також зазначено, що позивач не відобразив отримані доходи від виконання робіт по відновленню розмитого паводковими водами берегоукріплення та берегів на річці Павлівка в нижній частині с. Ямниця, а також безпідставно відобразив у складі податкового кредиту суми податку на додану вартість по придбаних подарунках у ПАТ ВТКФ «Ласощі», які були видані безоплатно працівникам підприємства до дня Святого Миколая .
На підставі вказаного вище акта перевірки Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийняті податкові повідомлення-рішення, зокрема, від 22 травня             2019 року № 0004131406, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 287511 грн (з яких за основним зобов`язанням - 230009 грн та за штрафними санкціями - 57502 грн), та № 0004121406, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 8771 грн (з яких за основним зобов`язанням - 7017 грн та за штрафними санкціями - 1754 грн).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заперечено правомірності донарахування йому контролюючим органом податку на прибуток та не підтверджено реальності господарських операцій з ТзОВ «Європроектгруп» та їх зв`язок з господарською діяльністю позивача, що позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, час та порядок його формування; визначено права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.
При цьому наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших документів видно, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. 
Отже, предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при обчислення сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.  
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
При цьому, вищенаведені норми так само, як і інші норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат (витрат) за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність останнього щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, до видів діяльності                   ТзОВ «ПМК-113» належать: виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин; будівництво водних споруд (основний); будівництво інших споруд; оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; будівництво житлових і нежитлових будівель; будівництво доріг і автострад; будівництво трубопроводів.
Між ТзОВ «Європроектгруп» (постачальник) та ТзОВ «ПМК-113» (покупець) укладено договори від 03 жовтня 2016 року, від 03 жовтня 2016 року, від 01 листопада 2016 року, від 25 вересня 2017 року, від 05 жовтня 2017 року № 76, від 01 грудня 2017 року, від 01 грудня 2017 року, від 01 грудня 2017 року № 01/12-17, відповідно до умов яких постачальник зобов`язувався поставити покупцю товари (муфта, коліно, втулка, гумова прокладка, труба, фланець, габіони, дріт тощо), зазначені в додатках до таких договорів, а покупець - прийняти та оплатити його вартість. Визначено, що покупець отримує товар згідно з накладною, виданою продавцем. 
В підтвердження реальності здійснення господарських операцій з                                     ТзОВ «Європроектгруп» позивачем надано суду копії податкових накладних, видаткових накладних, актів виконаних робіт по наданню транспортних послуг перевезення вантажу. 
Про подальше використання придбаного товару у господарській діяльності                      ТзОВ «ПМК-113» свідчать копії актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про вартість виконаних робіт (будівництво берегозакріплювальних споруд на р. Лючка в с. Стовпчатів Косівського району, ремонт протипожежного водопроводу КС Долина Долинського ЛВУУМГ, ремонт протипожежного водопроводу КС Хуст Хустського ЛВУМГ тощо).
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарські операції з придбання товару, проведені між ТзОВ «ПМК-113» у ТзОВ «Європроектгруп» в період 2016-2018 роки, є реальними, оскільки товар було поставлено, оплачено, використано в господарській діяльності позивачем, що підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Що ж до доводів скаржників про ненадання позивачем для перевірки сертифікатів відповідності та товарно-транспортних накладних, то необхідно вказати, що це документи, які підтверджують якість товарів та транспортування/отримання відповідно, за своїм змістом вони не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам чи їх перевезення і не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що фіксують факти здійснення господарських операцій.
Крім цього, слід зазначити, що покликання відповідача на факт наявності стосовно керівника ТзОВ «Європроектгруп» обвинувального акта у кримінальному провадженні                 № 32018090000000013 за ознаками вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України, є необґрунтованими, оскільки сам факт наявності порушеного кримінального провадження не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого підлягає перевірці доведеність кожного податкового правопорушення і слід здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій з урахуванням обставин, встановлених в рамках відповідного кримінального провадження.
При цьому з витребуваної апеляційним судом інформації щодо зазначеного кримінального провадження встановлено, що кримінальна справа № 344/1754/19 перебуває на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, вирок суду у кримінальному провадженні відсутній, а тому встановлені в обвинувальному акті обставини не можуть бути враховані судом при вирішенні даної справи.
Вказана позиції відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 814/1439/17.
Таким чином, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з фіктивним суб`єктом підприємницької діяльності (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди.
Отже, апеляційний суд вважає, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області не доведено безпідставність формування ТзОВ «ПМК-113» податку на додану вартість з врахуванням операцій з придбання у ТзОВ «Європроектгруп» товарів на суму 1310482 грн, в тому числі податок на додану вартість - 218413 грн, відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22 травня 2019 року № 0004131406 в частині донарахування грошового зобов`язання за податком на додану вартість на суму                   273016,25 грн, з яких за основним платежем на суму 218413 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 54603,25 грн, підлягає скасуванню.
Що стосується донарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у зв`язку з невідображенням позивачем у податковому обліку отриманих доходів від виконання робіт по відновленню розмитого паводковими водами берегоукріплення та берегів на річці Павлівка в нижній частині                     с. Ямниця та безпідставного відображення у складі податкового кредиту суми податку на додану вартість по придбаних подарунках у ПАТ ВТКФ «Ласощі», які були видані безоплатно працівникам підприємства до дня Святого Миколая , то слід зазначити, що позивачем виявлені порушення жодним чином не спростовані ні в обґрунтуванні вимог позовної заяви, ні під час розгляду справи апеляційним судом, більше того представником позивача в цій частині вимоги апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції не підтримані, а тому в цій частині податкові повідомлення-рішення є правомірними.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач - ТзОВ «ПМК-113» за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 4444,23 грн та за подання апеляційної скарги - у розмірі 6666,35 грн.
Враховуючи, що позов ТзОВ «ПМК-113» задоволений частково, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області судових витрат в розмірі 10238,11 грн - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 310, 315, 317 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, 

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-113» задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 вересня              2019 року у справі № 300/1222/19 - скасувати та прийняти постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-113» задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 22 травня 2019 року № 0004131406 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «ПМК-113» суми грошового зобов`язання за податком на додану вартість на суму 273016,25 грн, з яких за основним платежем на суму 218413 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 54603,25 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43142559, місцезнаходження: вул. Незалежності, 20,                м. Івано-Франківськ, 76018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-113» (код ЄДРПОУ 36116834, місцезнаходження: вул. Тичини, 8А, офіс 165, м. Івано-Франківськ, 76018) судові витрати в розмірі 10238 (десять тисяч двісті тридцять вісім) грн  11 коп.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 29.01.2020