Справа № 991/1845/19
Провадження № 11-сс/991/9/20

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року м. Київ
Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду у складі колегії суддів:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
суддів – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21 листопада 2019 року, якою повернуто скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановленні судом обставини:
15 листопада 2019 року, через приймальню Головного підрозділу детективів (далі – ГПД) Національного антикорупційного бюро України (далі – НАБУ) ОСОБА_5 подав на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_6 заяву за вих. № 3526/15 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , яку НАБУ зареєструвало під вх. № В-16747. У даній заяві ОСОБА_5 самостійно кваліфікував вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.
18 листопада 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого антикорупційного суду (вих. № 3528/18 від 18 листопада 2019 року) зі скаргою на бездіяльність керівника ГПД НАБУ, в якій вказав, що його жодним способом не було повідомлено про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) відомостей на підставі його заяви, а тому просив суд зобов`язати керівника ГПД НАБУ ОСОБА_6 внести відомості до ЄРДР згідно поданої ним заяви із зазначенням правової кваліфікації, надати йому належним чином завірені витяги з ЄРДР, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні, а також повідомити суд про виконання ухвали суду.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_6 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Повертаючи скаргу слідчий суддя дійшов висновку про її непідсудність Вищому антикорупційному суду.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_5 03 грудня 2019 року подав апеляційну скаргу до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить вимогу про скасування ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21 листопада 2019 року та зобов`язання Вищого антикорупційного суду розглянути його скаргу за вих. № 3528/18 від 18 листопада 2019 року на бездіяльність керівника ГПД НАБУ, яка виразилась у невнесенні до ЄРДР відомостей його заяви за вих. № 3526/15 від 15 листопада 2019 року про вчинене кримінальне правопорушення.
Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя при постановленні судового рішення не врахував положення ст. 214 КПК України, відповідно до якого правоохоронні органи після надходження заяви про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , які ОСОБА_5 самостійно кваліфікував за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України, були зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, при цьому відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Також вважає, що слідчий суддя безпідставно послався в оскаржуваній ухвалі на невідповідність особи, щодо якої він просить внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вимогам до суб`єкта злочину, визначеного у п.п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України. В обґрунтування своїх доводів посилається також на практику Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, Київського апеляційного суду у аналогічних, на його думку, справах. Крім того, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді порушує його право на доступ до суду.

Позиції учасників судового провадження.
В судове засідання ОСОБА_5 не з`явився, від нього вдруге надійшло клопотання про перенесення судового засідання в зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я. На обґрунтування поданих клопотань ним був долучений медичний документ, виданий ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А. П. Ромоданова НАМН України» датований 27 червня 2018 року.
Інші учасники судового провадження у судове засідання не прибули, будучи повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги  належним чином, однак відповідно до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду. При цьому, учасники судового провадження, які не прибули, не надали суду свої позиції щодо вимог та доводів апеляційної скарги.

Мотиви суду. 
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів виходить з таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. 
Вказані приписи також кореспондуються до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Для уникнення зловживань з боку учасників процесу з метою затягування судового розгляду суд повинен активно сприяти забезпеченню пришвидшення судового розгляду, додержуючись при цьому неупередженості та процесуальних прав сторін.
Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Частина 2 статті 405 КПК України регламенту, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. 
Колегія суддів не приймає до уваги подане клопотання заявника ОСОБА_5 про перенесення розгляду справи та зазначені на його обґрунтування причини, як поважні, оскільки останнім до поданих ним клопотань надано один і той самий медичний документ, який датований 27 червня 2018 року та визначає діагноз заявника, однак будь-яких інших доказів на підтвердження його стану здоров`я на теперішній час до суду надано не було. При цьому, колегія суддів вважає, що наданий заявником медичний документ не є належним доказом, що підтверджує поважність причин не прибуття в судове засідання, а тому з урахуванням приписів ч. 2 ст. 405 КПК України, а також вимог щодо розумності строків розгляду, вважає за можливе провести розгляд даної апеляційної скарги за відсутності заявника ОСОБА_5 .
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує такі положення закону і обставини.
Частиною першою статті 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2019 року, через приймальню ГПД НАБУ ОСОБА_5 подав на ім`я керівника ГПД НАБУ  ОСОБА_6  заяву за вих. № 3526/15 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , яку НАБУ зареєструвало під вх. № В-16747. У даній заяві ОСОБА_5  самостійно кваліфікував вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України. Однак, ОСОБА_5 жодним способом не було повідомлено про внесення до ЄРДР відомостей на підставі його заяви.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований КПК України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст. 303 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави (ч. 1 ст. 306 КПК України).
При цьому, положеннями ч. 1 ст. 21 КПК України визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Тобто, визначення підсудності кримінального провадження є важливою складовою забезпечення права особи на справедливий розгляд судом, встановленим законом.
Згідно положень ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці ст. 45 КК України, ст.ст. 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених п.п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України.
У примітці до ст. 45 КК України зазначено, що корупційними злочинами вважаються: а) злочини, передбачені ст.ст. 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем; б) злочини, передбачені ст.ст. 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.
Крім того, відповідно до абз. 1 п. 20-2 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду» № 100-IX від 18 вересня 2019 року, який набрав чинності 22 вересня 2019 року), підсудність Вищого антикорупційного суду, передбачена цим Кодексом, як суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції та слідчих суддів, поширюється на кримінальні провадження, відомості за якими про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду», - якщо досудове розслідування здійснюється або здійснювалося Національним антикорупційним бюро України та закінчено прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
З доданої до скарги заяви про кримінальне правопорушення вбачається, що ОСОБА_5 зазначено про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 157, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.
Слід зазначити, що зокрема статті Особливої частини КК України 364 та 368, які містяться в переліку корупційних злочинів – підсудні Вищому антикорупційному суду лише за наявності хоча б однієї з умов, встановлених п.п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України. Вказана вимога визначена законодавцем як обов`язкова.
Однак, наявність таких умов в даному випадку колегією суддів не встановлена.
Так, ОСОБА_7 який є головою дільничної виборчої комісії не належать до суб`єктів, наведених у п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України.
Також, ОСОБА_7 не є службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, що є обов`язковою ознакою, передбаченою п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК України.
Обов`язковою умовою підсудності кримінального провадження Вищому антикорупційному суду, передбаченою п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України, є вчинення злочину, передбаченого ст. 369, ч. 1 ст. 369-2 КК України, щодо службової особи, визначеної у ч. 4 ст. 18 КК України або у п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України, про що в заяві про вчинене кримінальне правопорушення також не йдеться.
Інші кримінальні правопорушення, про вчинення яких йде мова в заяві ОСОБА_5 також не відносяться до підсудності Вищого антикорупційного суду.
Отже, скарга, подана ОСОБА_5 до Вищого антикорупційного суду не підлягає розгляду слідчим суддею Вищого антикорупційного суду в порядку здійснення судового контролю під час досудового розслідування та Вищий антикорупційний суд не є «судом, встановленим законом» для розгляду даної скарги.
Колегія суддів погоджується з доводами скаржника стосовно обов`язку органів досудового розслідування незалежно від територіальної юрисдикції органу досудового розслідування виконувати вимоги ст. 214 КПК України, однак якщо відсутні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, за якими скаржник попередньо кваліфікував дії названого ним суб`єкта цих кримінальних правопорушень, відносяться до підсудності Вищого антикорупційного суду, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів у цих кримінальних провадженнях, не повинний здійснюватися слідчими суддями Вищого антикорупційного суду. Така скарга має розглядатися слідчим суддею місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
При цьому, колегія суду не вбачає в постановленні оскаржуваної ухвали слідчого судді порушень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що виявляється в обмеженні права заявника на доступ до суду, оскільки структурним елементом права на справедливий суд, є право на «суд, встановлений законом», тобто «належний» або компетентний суд. Положення практики Європейського суду з прав людини стосовно тлумачення цього елементу «права на справедливий суд» отримали розвиток у статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за якою ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Посилання особи, якою подано апеляційну скаргу, на рішення (ухвали) інших апеляційних судів колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони не є джерелом права.
За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді Вищого антикорупційного суду про те, що скарга ОСОБА_5 не підсудна Вищому антикорупційному суду.
Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 303, 304, 309, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 – залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21 листопада 2019 року, якою повернуто скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань – залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий суддя:                                                          ОСОБА_1 

Судді:                                                                         ОСОБА_2 

ОСОБА_3