Постанова
Іменем України
 
11 грудня 2019 року    
м. Київ
 
справа № 717/1765/16
 
провадження № 61-20070св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,  
 
учасники справи:
позивач - Кельменецька місцева прокуратура Чернівецької області в інтересах держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області 
від 21 березня 2017 року у складі судді  Туржанського В. В. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Височанської Н. К., Владичана А. І., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1. Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року керівник Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави 
в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної лісу. 
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 липня 2016 року у виділі № 2 кварталу № 34-а обходу № 16 Кельменецького лісництва, що розташоване на території с. Бурдюг Кельменецького району Чернівецької області, відповідач зрізав три дерева породи дуб, внаслідок чого заподіяв державі в особі Бурдюзької сільської ради шкоду в розмірі 7 320,33 грн. 
 
З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області шкоду в розмірі 7 320,33 грн.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області 
від 21 березня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто 
з ОСОБА_1 на користь держави 3 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем унаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 65 КУпАП, було завдано майнову шкоду державі 
в особі Бурдюзької сільської ради, яка в силу статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» має бути ним відшкодована.
На підставі статті 1193 ЦК України, враховуючи матеріальне становище відповідача, та те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зменшив розмір відшкодування шкоди 
до 3 000,00 грн.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 
2017 року змінено. Абзац другий резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області 3 000,00 грн на рахунок відшкодування шкоди, заподіяної лісу. У решті рішення залишено без змін.
Ухвалюючи рішення, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо обставин спричинення відповідачем майнової шкоди. Водночас на підставі пункту 7 частини третьої статті 29, пункту 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України визначив, що заподіяна відповідачем шкода лісу підлягає стягненню на користь Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого  суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та постановити нове рішення, яким у позові керівника Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області 
в інтересах держави в особі Бурдюзької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області відмовити. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, неправильно встановлено фактичні обставини справи. Зокрема, не були належним чином оцінені надані відповідачем заперечення (відзив) Бурдюзької сільської ради, завірені 
в установленому законом порядку письмові заяви мешканців с. Бурдюг та їхні свідчення від 20 березня 2017 року. Визначений судом спосіб нарахування збитків не відповідає порядку їх обчислення, встановленому постановою Кабінету Міністрів України  від 23 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі, а також витребувано справу із Кельменецького районного суду Чернівецької області.
 
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Пунктом 4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судом встановлено, що відповідач 01 липня 2016 року здійснив самовільну рубку трьох сухостійних дерев породи «дуб» у виділі № 2 кварталу № 34-а обходу № 16 Кельменецького лісництва ДП «Сокирянське лісове господарство».
 
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення постановою уповноваженої особи ДП «Сокирянське лісове господарство» від 02 липня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65 КУпАП та на нього накладено штраф у сумі 85,00 грн.
 
Згідно з розрахунком ДП «Сокирянське лісове господарство», проведеним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665, розмір шкоди, заподіяної відповідачем самовільною рубкою трьох сухостійних дерев породи  дуб, становить 7 320,33 грн.
 
Відповідно до частини першої статті 105 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, несуть встановлену законом відповідальність.
 
Порушення лісового законодавства відповідно до статті 105 ЛК України тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, 
у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев та чагарників.
 
Статтею 107 ЛК України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови 
від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.
 
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі статті 1193 ЦК України та належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про зменшення розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, 
до 3 000,00 грн. 
 
Відповідно до статті 69-1 Бюджетного кодексу України обґрунтованими 
є висновки апеляційного суду, що шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до державного, обласного та місцевого бюджетів у визначеному співвідношенні.
 
Наведені у касаційній скарзі відповідача доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України. Вони були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2017 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 30 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              І. А. Воробйова 

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець