РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 565/1663/15-ц
Провадження № 22-ц/4815/19/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді : Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.,
секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи: 

позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Кузнецовська міська рада Рівненської області, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - адвоката Куц О.А. на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 березня 2019 року, ухвалене в складі судді Горегляд О.І., повний текст якого складено 04 квітня 2019 року у справі №565/1663/15-ц,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року  ОСОБА_1  звернувся із позовом до  ОСОБА_3 нині  ОСОБА_4 Вараської) міської ради Рівненської області,  ОСОБА_2  в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області № 824 від 19 квітня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 »; рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області № 1714 від 20 листопада 2014 року «Про надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 »; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 01 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку за адресою: Рівненська область, м. АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:010:0111 для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0023 га; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 15 жовтня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 на право власності на будівлю, гараж за адресою: АДРЕСА_2 область, м.Кузнецовськ, гаражний масив АДРЕСА_3 .
Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був власником гаража №45 гаражно-будівельного кооперативу «Енергетик». Після смерті ОСОБА_5 дружина померлого ОСОБА_6 вступила до вказаного кооперативу замість свого чоловіка. 10 листопада 2006 року ОСОБА_6 написала заяву про вихід з гаражного масиву «Енергетик», після чого ОСОБА_1 написав заяву про вступ у цей гаражний масив щодо гаража №45. Того ж дня – 10 листопада 2006 року ОСОБА_6 склала заповіт, ІНФОРМАЦІЯ_2 2006 року померла.
Вважає, що його права як власника земельної ділянки і гаража порушені, відтак просить суд про задоволення позовних вимог.
Рішенням Кузнецовського районного суду Рівненської області від 26 березня 2019 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ) міської ради Рівненської області,  ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень міської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно – задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області № 824 від 19 квітня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 » і №1714 від 20 листопада 2014 року «Про надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 ».
Визнано недійним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 01 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку за адресою: Рівненська область, м. АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:010:0111, для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0023 га.
Визнано недійним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 15 жовтня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 на право власності на будівлю, гараж за адресою: АДРЕСА_2 м.Кузнецовськ, гаражний масив АДРЕСА_3 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з означеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити.
Стверджує, що при прийнятті рішення суд не врахував обставини встановлені рішенням від 27 червня 2008 року у справі № 2-6/08, зокрема те, що дочка ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є інвалідом першої групи та відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині. Тому висновок суду про те, що нотаріально засвідчена заява ОСОБА_7 про вихід з членів гаражного масиву від 11.10.2007 року не має юридичної значимості не відповідає обставинам справи та порушує ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Вважає, що суд на підставі неналежних та недопустимих доказів встановив що позивач є членом гаражного масиву і набув право користування гаражем з 2006 року, зокрема довідки незареєстрованого кооперативу (масиву) “Енергетик”; копії заяви ОСОБА_6 від 10.11.2006 року, написаної померлою під дією знеболювальних наркотичних засобів, що встановлено рішенням суду від 27 червня 2008 року у справі № 2-6/08; показів свідків та копії заяви ОСОБА_1 від 10.11.2006 року про вступ в гаражний масив.
Вказує, що судом першої інстанції були проігноровані докази: закупівельний акт від 15.01.2007 року, квитанції про сплату за електроенергію в гаражі № 45 за 2006 рік, заяви ОСОБА_7 в прокуратуру та міліцію від 2006-2007 років, висновок відділу поліції про розгляд звернення ОСОБА_2 , щодо перешкод користування гаражем від 02.02.2015 року, відповідь на адвокатський запит № 368 від 16.12.2016 року відділу реєстрації Виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області про відсутність реєстрації юридичної особи гаражно-будівельний кооператив “Енергетик”, відповідь Володимирецької районної нотаріальної контори від 07.03.2018 року.
Звертає увагу суду, що позивачем не було надано державного акту на право постійного користування землею кооперативу (масиву) “Енергетик”, а документації наданої Кузнецовською міською радою вказано, що земля ОСОБА_2 , виділена із земель запасу, що позивачем не оспорювалося.
Разом з тим, стверджує, що даний спір підсудний адміністративному суду.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не поданий.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Відповідно до паспорту на гараж, ОСОБА_5 був членом гаражного кооперативу «Енергетик-1» та мав пай в цьому кооперативі – побудований гараж №45, лінія №1. Зазначений гараж розташований по АДРЕСА_2 і внаслідок зміни нумерації має №165 (а.с. 14 у т. 1). 
Після смерті ОСОБА_5 18 березня 2003 року вказаний пай ОСОБА_5 передано його дружині – ОСОБА_6 . 
Встановлено, що рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель м.Кузнецовська» №159 від 24 травня 2001 року затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації земель м.Кузнецовська та встановлено кількість землекористувачів та їх площі в межах міста, зокрема, згідно з пунктом 20 розділу 1 додатку визначено, що в постійному користуванні гаражного кооперативу «Енергетик» знаходяться землі, площею 4,54 га, в т.ч. під гаражами 1,8 га, під проїздами 2,74 га. 
Рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області «Про порядок реєстрації гаражів кооперативу «Енергетик» №338 від 19 серпня 2004 року дозволено власникам гаражів гаражного кооперативу «Енергетик» реєструвати нерухомість та право на неї в індивідуальному порядку, а комунальному підприємству «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» здійснити державну реєстрацію гаражів після надання їх власниками договору оренди на земельну ділянку для гаражного будівництва.
Рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області №473 від 15 вересня 2005 року внесено до рішення Кузнецовської міської ради від 24.05.01. р. №159 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель м.Кузнецовська» такі зміни: в пункті 21 розділу 1 додатку до рішення міської ради по тексту слово «кооператив» замінити на слово «масив» та внесено до рішення Кузнецовської міської ради від 19.08.04 р. № 338 «Про порядок реєстрації гаражів кооперативу «Енергетик» такі зміни: у назві та тексті рішення слова «кооператив» у всіх відмінках замінено на слова «масив» у відповідних відмінках.
10 листопада 2006 року на підставі особистої заяви, ОСОБА_6 виведена із членів гаражного масиву «Енергетик», а позивач ОСОБА_1 введений у члени гаражного масиву «Енергетик», що підтверджується підтверджується довідкою ОСОБА_8 від 16 травня 2015 року.
За згодою ОСОБА_6 належний їй гараж перебував у користуванні ОСОБА_1 . 
За життя будь яких угод щодо відчуження спірної нерухомості у встановленому законом порядку ОСОБА_6 не укладено.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 .
Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в т.ч. і гараж АДРЕСА_4 НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний масив «Енергетик».
Будь які дані щодо прийняття чи не прийняття спадщини спадкоємцями за законом в матеріалах справи відсутні.
Рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області №824 від 19 квітня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 » надано дозвіл громадянці ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 23 кв.м. для будівництва індивідуального гаража №165, що знаходиться в гаражному масиві «Енергетик», за рахунок земель запасу міської ради (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення).
13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до міського голови Кузнецовської міської ради Рівненської області Куц І.В. із заявою, в якій просила відповідно до ст.118 ЗК України затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража, площею 0,0023 га, яка розташована в м.Кузнецовськ Рівненської області, території Кузнецовської міської ради та надати її у власність (користування), кадастровий номер земельної діялнуки 5610700000:01:010:0111.
Рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області №1714 від 20 листопада 2014 року «Про надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 .» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0023 га громадянці ОСОБА_2 для будівництва індивідуального гаража за рахунок земель запасу міської ради комунальної власності (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний масив АДРЕСА_5 Енергетик», АДРЕСА_6 НОМЕР_1 , а також надано громадянці ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0023 га (кадастровий номер 5610700000:01:010:0111) у власність для будівництва індивідуального гаража за рахунок земель запасу міської ради комунальної власності (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний масив «Енергетик», ділянка № НОМЕР_1 . 
На підставі вищевказаних рішень Кузнецовської міської ради Рівненської області зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку за адресою: Рівненська область, м. АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5610700000:01:010:0111, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0023 га, а також зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на зазначену будівлю, гараж за адресою: АДРЕСА_2 область, м.Кузнецовськ, гаражний масив “Енергетик” АДРЕСА_3 , загальною площею 40 кв.м., на що вказують свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 01 грудня 2014 року, індексний номер 30279370, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданий реєстраційною службою Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 01 грудня 2014 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Кузнецовським міським управлінням юстиції Рівненської області 15 жовтня 2015 року, індексний номер 45656601, та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданий Кузнецовським міським управлінням юстиції Рівненської області 15 жовтня 2015 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що право користування землею у даному випадку є похідним від права власності об`єктів, які на ній знаходяться, лише у тому разі, якщо такими правами був наділений попередній власник або указане передбачено цивільно-правовими угодами з органами місцевого самоврядування.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом ст.ст. 1, 3 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно ст. 88 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
У відповідності до ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Згідно з ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Стаття 126 Земельного кодексу України регламентує, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/ або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.
Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи - позивача у справі.
За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізична особа, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Крім того, законодавством передбачено, що акт органу місцевого самоврядування може визнаватися недійсним лише у випадку, коли він порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою (ст. 155 ЗК України), а визнаватися незаконним та скасовуватися правовий акт органу влади чи місцевого самоврядування може лише за позовом власника майна у випадку невідповідності закону чи порушення прав власника (ст. 393 ЦК України).
В порушення наведених норм, ОСОБА_9 не надано суду і судом не здобуто будь яких доказів права власності на гараж № НОМЕР_1 та права володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою площею 0,0023 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний масив «Енергетик».
Сама по собі заява позивача від 10 листопада 2006 року на вступ у члени гаражного кооперативу «Енергетик» не підтверджує факт набуття права власності на вказаний гараж.
Позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка площею 0,0023 кв.м надана ОСОБА_2 для будівництва індивідуального гаража за рахунок земель запасу міської ради комунальної власності, що розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний масив «Енергетик» з порушенням норм земельного законодавства та з порушенням його прав та інтересів.
Колегія суддів також виходить з того, що згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року (справа №6-94 цс13), який є обов`язковими на підставі положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, позивачем не доведено, які його права, свободи чи інтереси порушено, а також які конкретно перешкоди йому чиняться та у який спосіб.
Спадкоємці за законом власника гаража із позовними вимогами про визнання оскаржуваних рішень Кузнецовської міської ради Рівненської області незаконними та скасування правовстановлюючих документів виданих на ім`я відповідача до суду не зверталися.
Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Таким чином, покази свідків, щодо фактичного користування позивачем гаражем та сплата ним усіх платежів по утриманню цього гаража, зокрема сплата коштів за використану електроенергію не є належними та достатніми доказами у даній справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до п. 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям рішення про відмову в позові.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Куц О.А. задовольнити.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 березня 2019 року скасувати.
В позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ) міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень міської ради, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 1096,50 грн. за перегляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.

Головуючий : 

Судді :