ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 216/5591/17(2-а/216/40/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Стеблева Юрія Валерійовича
на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.11.2019 (головуючий суддя Бутенко М.В.)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Стеблева Юрія Валерійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Стеблева Юрія Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. 
Позов обґрунтовано тим, що гідно постанови про накладення адміністративного стягнення 21 жовтня 2017 року о 17.50 годині в м. Кривому Розі Центрально-Міському районі водій ОСОБА_1 керуючи маршрутним транспортним засобом Mercedes-Benz 310 D державний номерний знак НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул. Кобилянського та пр-ту. Мира на забороняючий сигнал світлофора, а саме жовтий, чим порушив п. 8.7.3 "г" ПДР України. Позивач вважає дану постанову незаконною та просить скасувати, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а проїжджаючи регульований пішохідний перехід він рухався на дозволяючий рух сигнал світлофора. Крім того, на нього було накладено стягнення не на місці ніби то скоєння ним правопорушення, а на кінцевій зупинці маршрутного таксі. Поліцейським при складанні даної постанови не було враховано той факт, що він перебував з іншого боку перехрестя, тому не міг бачити, який сигнал світлофора увімкнувся під час перетину ним (позивачем) перехрестя.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетовської області від 06.11.2019 позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 199019 від 21.10.2017 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Стеблевим Юрієм Валерійовичем до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що на наданому суду першої інстанції відеодоказу чітко вбачається порушення позивачем Правил дорожнього руху. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови серії БР № 199019 від 21.10.2017 року винесеної інспектором роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Стеблевим Юрієм Валерійовичем, встановлено, що 21 жовтня 2017 року о 17.50 годині в м. Кривому Розі Центрально-Міському районі водій ОСОБА_1 керуючи маршрутним транспортним засобом Mercedes-Benz 310 D державний номерний знак НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул. Кобилянського та пр-ту. Мира на забороняючий сигнал світлофора, а саме жовтий, чим порушив п. 8.7.3 "г" ПДР України.
Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставин справи.
Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено, що за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно п. 8.7.3 «ґ» ПДР України жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями    283    і    284 КУпАП. 
Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (саме така позиція висловлена в п. 24  Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті")
Позивач    стверджує, що не порушував правил дорожнього руху та рухався із дотриманням вимог передбачених даними правилами.
Водночас, відповідач не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Так, колегією суддів апеляційної інстанції досліджено відеозапис, долучений до матеріалів справи, однак з даного відеозапису не можливо встановити, що саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz 310 D державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та проїхав на жовтий сигнал світлофора, при цьому відповідач перебував з іншого боку перехрестя.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги даний відеозапис в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, частиною 2    ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення.
Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена  в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.  
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування. 
В силу ч. 3    ст. 272 КАС України  справи, визначені  статтею 286 КАС    не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на характер спірних правовідносин та результати апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  243,  310,  316,  321,  322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Стеблева Юрія Валерійовича - залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетовської області від 06.11.2019 - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови виготовлено 23.01.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова