ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» січня 2020 року м. Херсон

Справа № 766/16376/18 
Провадження № 22-ц/819/34/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя - доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Шибінська А. Л.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С. І. від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу, 

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу.
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 30 червня 2010 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000711048209, за яким вона передала Банку грошові кошти у розмірі 90 000 доларів США на строк до 30 червня 2011 року, що підтверджується квитанцією №233258871 від 30 червня 2010 року, процентна ставка за договором становить 11 % річних.
На підставі п. 3 вище зазначеного договору банківського вкладу, яким передбачено її право протягом терміну вкладу здійснювати довкладення за вкладом, 02 липня 2010 року вона передала банку ще 90 000 доларів США, що підтверджується квитанцією № 233602623 від 02 липня 2010 року.
02 липня 2010 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000711074718, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США на строк до 02 серпня 2010 року, що підтверджується квитанцією № 233609050 від 02 липня 2010 року, процентна ставка за договором 7 % річних.
Відповідно до умов договорів у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення терміну вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, договір продовжується ще на один термін, вказаний в таблиці 1 договору, договір продовжується неодноразово без явки клієнта. Сторони мають право достроково розірвати договір згідно з діючим законодавством України, повідомивши про це іншу сторону за 2 банківських дні до розірвання договору; у разі розірвання договору з ініціативи клієнта, сума нарахованих відсотків за цілу кількість років, що минули з моменту укладення договору виплачуються у повному обсязі.
19 липня 2018 року, на виконання п. 16 договорів, вона направила банку повідомлення про розірвання договорів банківського вкладу, які останнім отримані, однак свої обов`язки за договорами щодо повернення належних їй коштів та процентів за користування коштами відповідач не виконав, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду. 
ОСОБА_1 просила суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь 230 000,00 дол. США заборгованості за сумою вкладу, 5 025 344,00 гривень процентів за користування коштами; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами банківського вкладу № SAMDN01000711047199 від 30 червня 2010 року та № SAMDN01000711074718 від 02 липня 2010 року у загальному розмірі 230 000,00 доларів США, як суму вкладу, та проценти за користування коштами у загальному розмірі 5 025 344,00 гривень.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що позивач не надав суду оригінали касових документів, які б відповідали вимогам чинного законодавства, вони не містять «мокрої» печатки Банку та не засвідчені належним чином; наявність у позивача оригіналів договорів та касових квитанцій на зарахування коштів на депозитні рахунки може доводити лише факт укладення такого договору та не може доводити не виконання Банком умов договору щодо повернення цих коштів позивачу у строк, визначений умовами договору, оскільки у разі закінчення строку дії договору та повернення вкладнику коштів за договором, оригінал договору банківського вкладу та квитанції залишаються у вкладника і Банку не повертаються; строки дії договорів банківського вкладу закінчилися у 2010 та 2011 р. р., тобто до прийняття Національним Банком України Постанови № 260 від 06 травня 2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», а саме до моменту припинення діяльності Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим, а на підтвердження обставин щодо пролонгації договорів позивачем не надано жодних доказів; позивач не надав суду доказів наявності коштів на депозитному рахунку на час подання позову до суду та на день розгляду справи у суді першої інстанції.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Банку підтримала доводи апеляційної скарги, вважає, що позивач не довела наявність невиконаних відповідачем зобов`язань щодо повернення вкладів.
ОСОБА_2 та її представник доводи скарги не визнали, пояснили, що договори банківських вкладів, укладені між нею і Банком, неодноразово автоматично продовжувалися і на момент окупації Криму вклади знаходилися у Банку, представники якого її заспокоювали і обіцяли повернути кошти. До 30 квітня 2014 року Банк продовжував нараховувати, а вона отримувати проценти за користування банківськими вкладами. Після 30 квітня 2014 року Банк припинив нарахування і виплату їй процентів. З урахуванням додаткового розрахунку відсотків за користування вкладами, наданого апеляційному суду від 15 січня 2020 року, просила стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування вкладами 8 928,70 дол. США і 52 240,95 дол. США. 
Заслухавши доповідача, осіб, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов`язання по депозитним договорам, не повернув позивачу вклад та проценти за користування коштами, вкладеними ним на депозитний рахунок банку.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 30 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000711048209 (Вклад «Депозит VIP», за яким Банк відкрив клієнту депозитний рахунок № НОМЕР_1 , а позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 90 000 доларів США на строк 12 місяців до 30 червня 2011 року під 11 % річних /а. с. 7/.
Згідно квитанції № 233258871 від 30 червня 2010 року ОСОБА_1 внесла для зарахування навище вказаний рахунок 90 000 доларів США, а 02 липня 2019 року здійснила довкладення за вкладом і внесла для зарахування на цей же рахунок 90 000 доларів США, що відповідає п. 3 Договору і підтверджується квитанцією № 233602623 /а. с. 8, 9/.
02 липня 2010 року між  ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000711074718 (Вклад «Стандарт»), за яким позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США на строк 1 місяць до 02 серпня 2010 року під 7 % річних, у зв`язку з чим Банк відкрив позивачці особовий рахунок № НОМЕР_2 /а. с. 12/. 
Згідно квитанції № 233609050 від 02 липня 2010 року ОСОБА_1 внесла для зарахування на вказаний рахунок 50 000 доларів США /а. с. 13/.
Відповідно до вище зазначених вкладних договорів (п. 6, 7), у разі, якщо після закінчення строку вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один період, зазначений в заяві строк вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в банк /а. с. 3, 12/.
19 липня 2018 року ОСОБА_1 повідомила Банк про розірвання договорів та вимагала повернути грошові кошти за договорами вкладу разом з нарахованими відсотками, проте її вимоги були залишені без задоволення /а. с. 10, 14/.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі Положення) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Відповідно до п. п. 10, 11 Договорів банківського вкладу, укладених між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» договір оформлюється в двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу. Один екземпляр договору видається клієнту, другий зберігається у Банку. При укладенні договору Банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління Банку, а також відтворення відбитку печатки Банку технічними печатними пристроями. 
На підтвердження доводів позовної заяви ОСОБА_1 долучила до неї договори банківського вкладу від 30 червня 2010 року і від 02 липня 2010 року, які містять підписи вкладника ОСОБА_1 та працівника банку ОСОБА_4 , печатку ПАТ КБ «ПриватБанк» і факсимільне відтворення підпису Голови Правління Банку, тобто відповідають вимогам Інструкції та п. 10, 11 Договорів; квитанції від 30 червня 2010 року і 02 липня 2010 року про внесення нею 90 000 доларів США, 90 000 доларів США і 50 000 доларів США відповідно, з призначенням платежу: «до вкладу», за договорами № SAMDN01000711048209 і № SAMDN01000711074718, з підписами працівника ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5 та відбитками печатки Севастопольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» із зазначенням МФО 324935, що також відповідають вимогам Інструкції.
Оригінали вказаних договорів і квитанцій оглянуті в судовому засіданні апеляційної інстанції з участю представника Банку.
Установивши, що письмова форма договорів банківського вкладу (депозиту) сторонами додержана, а квитанції підтверджують внесення коштів до банку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача сум вкладів і процентів за користування коштами. 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.
Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.
Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе укладеним договором.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Договори банківських вкладів, за виконанням яких позивач звернулася до суду, укладено між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», тому згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за дійсними договорами має виконувати саме відповідач, як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків по укладених і дійсних договорах.
Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.
Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку, який не виконав свого процесуального обов`язку по спростуванню наявності коштів на депозитному рахунку, не виконав вимогу суду про надання виписки по банківським рахункам ОСОБА_1 , або ж інших доказів повернення позивачу вкладів, а лише обмежився запереченням її вимог /а. с. 160 - 161/. 
Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав суду доказів наявності коштів на депозитному рахунку на час подання позову до суду та на час розгляду справи у суді першої інстанції до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню.
Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Позивач надала суду належні, допустимі і достовірні докази на підтвердження укладених між нею і відповідачем договорів банківського вкладу, внесення грошових коштів на рахунки у розмірі 230 000 доларів США, тоді як відповідач, у порушення принципу змагальності сторін, вище зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, а також вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між банком та позивачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов`язань у зв`язку з їх виконанням, тощо.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розрахунком та розміром процентів, наданим позивачем суду першої інстанції, що взятий судом за основу. 
Так, позивач підтвердила, що до 30 квітня 2014 року вона отримувала відсотки за користування банківськими вкладами. Відповідач припинив їх нарахування і виплату після 30 квітня 2014 року, тому суд безпідставно стягнув проценти за користування банківськими вкладами за період до 30 квітня 2014 року.
Крім того, розрахунок процентів за користування вкладами позивача було здійснено за розміром процентів, який був визначений у договорах на момент їх укладення. Однак, відповідно до п. п. 6, 7 Договорів, при продовженні договору, розмір процентів за кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, діючій у Банку для продовжених депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору.
Надані представником позивача додаткові розрахунки процентів за користування вкладами від 15 січня 2020 року відповідають умовам укладених між ОСОБА_1 і Банком договорів банківських вкладів, розміру процентної ставки у відповідний період, згідно наданих Банком довідок та не спростовані представником Банку /а. с. 162 - 165/.
Тому, проценти за користування банківськими вкладами за договором від 02 липня 2010 року становить 8 928,70 доларів США, а за договором від 30 червня 2010 року - 52 240,95 доларів США, всього - 61 169,65 дол. США /а. с. 188 - 200/.
На підставі вище зазначеного, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, рішення суду у частині розміру стягнутих процентів - зміні зі зменшенням їх розміру з 5 025 344,00 грн до 61 169,65 дол. США.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року в частині розміру стягнутих з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 процентів за користування коштами змінити, зменшивши їх розмір з 5 025 344,00 грн до 61 169,65 дол. США.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 27 січня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова