ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 201/12867/19 (2-а/201/431/2019)	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,    
          за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року (суддя Батманова В.В., м. Дніпро, повний текст складено 12.12.2019 року) у справі №201/12867/19 (2-а/201/431/2019) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції Пеки Єгора Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

в с т а н о в и в:
19.11.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції Пеки Є.А. (далі по тексту – відповідач), в якому просив  скасувати постанову серії ЕАК № 1706282, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову серії ЕАК № 1706282 від 04.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором УПП в Дніпропетровській області рядового поліції Пекою Є.А.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції, як зацікавлена особа, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що 04.11.2019 року інспектором було помічено транспортний засіб АЗЛК 2141 номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та який в м. Дніпрі на бульварі Слави, біля будинку 21 стояв не на паркувальному майданчику а припаркував автомобіль на території дитячого майданчика, перешкоджав руху пішоходів, позивач не виконав вимоги п. 15.5 та 15.6, порушив підпункт п. 15.10 Правил дорожнього руху чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Порушення виявлене особисто інспектором, зафіксовано у автоматичному режимі. Апелянт вказував, що постанова про адміністративне правопорушення складена без порушень, чітко описано правопорушення, яке було скоєне позивачем.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що справа про адміністративне правопорушення розглянута не повно, без додержання вимог статей   276,   278,   280 КУпАП. Суд першої інстанції вказував, що при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд першої інстанції вказував, що відповідач не довів вчиненого порушення позивачем вимог пункту 15.10 Правил дорожнього руху, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а також посилань на будь-які докази. Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Суд першої інстанції звернув увагу, що постанова містить п. 15.10   ПДР   України та не містить підпункту правил, який порушив позивач. Постановою не підтверджується факт порушення позивачем п. 15.10 «д»   Правил дорожнього руху.
Матеріалами справи встановлено, що Інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядовим поліції Пекою Є.А. 04.11.2019 року стосовно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕАК № 1706282, відповідно до якої, 04.11.2019 року о 13:32 год. ОСОБА_1 , здійснив стоянку транспортного засобу АЗЛК 2141 державний номер НОМЕР_1 , на території дитячого майданчика, загрожував руху пішоходів, чим порушив п. 15.10. Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_1 постанову підписав, отримав її копію.
ОСОБА_1 заперечував проти порушення та пояснював, що ним не вчинялось адміністративне правопорушення.  
До постанови серії ЕАК № 1706282 не долучено фото чи відео докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме, здійснення стоянки автомобілем на території дитячого майданчика. Таких доказів не надав Департамент патрульної поліції Національної поліції України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, відсутні пояснення свідків, відсутні будь-які зафіксовані докази технічними засобами. Обов`язок доказування покладається на суб`єкта, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.  
Згідно пунктів 15.1, 15.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.
Інспектором при складанні оскаржуваної постанови не вказано який саме пункт п. 15.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 ОСОБА_1 порушено. 
Інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції Пекою Є.А. не зафіксовано стоянку автомобіля ОСОБА_1 на дитячому майданчику та те, що він заважав пішоходам, та на місці стоянки відсутній знак, який дозволяє стоянку.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Колегія суддів зазначає, що до повноважень інспектора патрульної поліції входить виявлення, фіксування та винесення санкції за адміністративне правопорушення, вчинене водіями при керуванні транспортним засобом, при порушенні обов`язкових норм КУпАП чи інших правил. 
Обов`язок доказування правомірності винесення оскаржуваного рішення покладається на суб`єкта владних повноважень, чого Інспектором та Департаментом патрульної поліції не здійснено.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України    в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених   статтею 38   цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.  Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати здійснені позивачем та іншою стороною у справі, яка не є суб`єктом владних повноважень та у випадку задоволення позову позивача, повертаються їм за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Судові витрати позивачем по справі не здійснювались. Заявником апеляційної скарги при її поданні також не було сплачено судовий збір. За відсутності здійсненних судових витрат їх розподіл та стягнення не здійснюється. 
Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись статтями 286, 315, 316 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
          Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України -  залишити без задоволення.
          Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року у справі №201/12867/19 (2-а/201/431/2019) – залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили  з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова