КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                            Апеляційне провадження № 22-ц/824/1299/2020
                                                                                                                                                Справа №754/213/17
 
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
26 лютого 2020 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Клочко І.В., ухвалене в м. Київ 15 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
В січні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2016 року в м. Київ на перехресті вул. Бальзака та Цветаєвої сталася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та Renault д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 04 жовтня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва розглянуто справу про адміністративне правопорушення та визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
04 липня 2016 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Альфа-гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. З метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Renault д.н.з. НОМЕР_2 , проведено незалежну експертну оцінку. Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку № 04-D/22/5 від 30 серпня 2016 року, вартість матеріального збитку становить 250538,82 грн. Страховиком ТДВ «СК «Альфа-гарант» виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., а тому відповідач повинен відшкодувати решту завданої шкоди в розмірі 200538,82 грн. та франшизу в розмірі 500 грн. 
З огляду на викладене просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 200538,82 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. франшизи, покласти на відповідача судові витрати.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 частково задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 200538,82 грн., в решті позову відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач в ході розгляду справи не заперечував факту завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проте не погоджувався із сумою відшкодування, яка, на його думку, є значно завищеною та нічим, окрім сумнівного звіту, не підтвердженою.
За клопотанням відповідача ухвалою суду було призначено судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, який розмір матеріальної шкоди заподіяно власнику транспортного засобу ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Проте ухвала суду виконана не була спочатку через те, що позивач не надав експертам для огляду транспортний засіб, а потім у зв`язку з тим, що від відповідача ОСОБА_1 не надійшла оплата за проведення експертизи. Після ознайомлення представником відповідача з матеріалами справи та направлення відповідного запиту до експертної установи з метою одержання інформації про надіслання рахунку на оплату експертизи з`ясувалося, що відповідач не отримував рахунку на оплату, а тому не сплатив своєчасно за експертизу з об`єктивних причин. 
В зв`язку з цим з метою реалізації відповідачем свого права на подання доказів в судовому засіданні 15 листопада 2019 року його представником було заявлено клопотання про повторне направлення матеріалів справи на експертизу, яке було відхилено судом, оскільки заявником не було нібито заявлено про поновлення пропущеного строку. Ухвалу про відхилення клопотання відповідача вважав незаконною і необґрунтованою у зв`язку з тим, що суд порушив право відповідача на подання доказів. Клопотання про повторне направлення матеріалів на експертизу не вимагає звернення до суду з окремою заявою про поновлення строку. Воно було подане після того, як був встановлений факт неотримання відповідачем рахунку на оплату експертизи.
Вважав, що суд ухвалив рішення, взявши до уваги поданий позивачем звіт № 04D/22/5, який не є достовірним доказом, про що свідчить зокрема рецензія на цей звіт.
Також докази, надані позивачем, не є достатніми для вирішення справи. У такому випадку для вирішення спору обов`язковим було проведення відповідної експертизи, тільки завдяки якій можна установити дійсний розмір матеріальної шкоди.
Крім того, позивач, надаючи пояснення, повідомляв, що ремонт автомобіля здійснено частково, однак не повідомив суду суму, витрачену на ремонт. Тобто позивач відремонтував автомобіль, а стягнути просить іншу суму, аніж ту, яку витратив на відновлення транспортного засобу, для з`ясування розміру шкоди потрібно було провести експертизу.
 
Від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Обґрунтовуючи відзив, посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, жодним чином не спростовує висновків суду. Щодо рецензії на звіт з визначення вартості матеріального збитку, то спростування вказаної інформації містяться в поясненнях до рецензії від 15 травня 2018 року. Обставини, викладені в рецензії, не відповідають дійсності та спростовуються наведеними доводами.
Вважав, що суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про повторне направлення матеріалів справи на експертизу, дійшов правильного висновку у зв`язку із необґрунтованістю та зловживанням процесуальними правами з боку відповідача.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач є винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було заподіяно шкоди майну позивача, і відповідачем не надано суду доказів, що спростовують заявлену вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, позов в частині стягнення матеріального збитку в розмірі 200538,82 грн. обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими,  відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником автомобіля Renault Dokker д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 10 т. 1).
04 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого (а. с. 13 - 14 т. 1).
04 липня 2016 року ОСОБА_1 також звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» як особа, відповідальність якої застраховано, із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. На другій сторінці заяви графа «Чи бажаєте Ви бути присутнім при огляді пошкодженого ТЗ» не заповнена (а. с. 130 - 131 т. 1).
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року встановлено, що 03 липня 2016 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 на нерегульованому перехресті вул. Цветаєвої та вул. Бальзака в м. Києві, порушив п.п. 8.10, 8.7.3. Правил дорожнього руху України, не виконав вимогу дорожньої розмітки (1.12) під час ввімкнення забороняючого сигналу світлофора, внаслідок чого виїхав на перехрестя, де здійснив зіткнення з автомобілем Рено д.н.з. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3 ), що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Суд прийшов до висновку про порушення ОСОБА_1 п.п. 8.10, 8.7.3. Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, та закрив провадження у справі в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а. с. 15 - 16 т. 1).
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року постанову Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року залишено без змін (а. с. 17 - 20 т. 1).
 
30 серпня 2016 року ТОВ «Промислова компанія «Селтим» за замовленням СК «Альфа-Гарант» склало звіт № 04D/22/5 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Renault Dokkerд.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження, згідно якого матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження, складає 250538,82 грн. з ПДВ (а. с. 21 - 42 т. 1).
Відповідачем надано рецензію на звіт № 04D/22/5 від 30 серпня 2016 року, складений ПП «Бізнес Капітал» на замовлення ОСОБА_1 (а. с. 112 - 115 т. 1), згідно якого вихідні дані, зібрані оцінювачем, достатні для оцінки матеріального збитку. Звіт класифікується за ознакою 3 п. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків (а. с. 112 - 116 т. 1).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України  особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
За таких обставин, встановивши, що з вини відповідача ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі позивача ОСОБА_3 , внаслідок якої автомобіль позивача зазнав ушкоджень, і позивачу було виплачено страхове відшкодування, однак виплата цієї суми лише частково відшкодована страховиком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, із яким погоджується апеляційний  суд, що решта шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має бути стягнута на його користь із відповідача.
 
Апеляційний суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема звіт від 30 серпня 2016 року № 04D/22/5 про вартість матеріального збитку, замовником якого є СК «Альфа-Гарант», є повними та достатніми для прийняття рішення у справі, не викликають сумнівів у їх правильності і не потребують перевірки шляхом призначення експертизи.
 
Зазначене товарознавче дослідження проведено згідно чинного законодавства, а саме відповідно до ЦК України, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Закону України «Про страхування», особою, яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів, вищу освіту та стаж експертної роботи з 2004 року, а також посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача.
 
Доводи апеляційної скарги, що звіт не може бути належним доказом у підтвердження розміру завданої позивачу шкоди, згідно рецензії на цей звіт, апеляційний суд вважає безпідставними, так як у рецензії не зазначено, як саме вказані недоліки вплинули на визначення розміру матеріальної шкоди.
 
Крім того, самим рецензентом зазначається про те, що вихідні дані, зібрані оцінювачем, достатні для оцінки матеріального збитку.
 
Достовірність даного дослідження відповідачем не спростована, позивачем на його підставі в повному обсязі отримано страхове відшкодування від ТДВ «СК «Альфа-Гарант», апеляційний суд доходить висновку про його правильність і достовірність.
 
Апеляційний суд також приймає до уваги, що даний висновок складений на замовлення страховика ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», який є особою, не зацікавленою у відхиленнях в бік збільшення чи зменшення від дійсного розміру матеріальної шкоди, оскільки його відповідальність обмежена лімітом 50000 грн. 
 
Апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції за клопотанням відповідача призначалось проведення судової товарознавчої експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику майна ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, однак зазначена експертиза не була проведена в зв`язку із ненадходженням попередньої оплати від відповідача.
 
Доводи апеляційної скарги, що експертиза не була проведена в тому числі через те, що позивач не надав експертам для огляду транспортний засіб, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме листом КНДІСЕ від 20 березня 2019 року про залишення ухвали без виконання, згідно якого, експертизу можливо було провести по наданим матеріалам (а. с. 181).
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, якою відхилено клопотання відповідача про повторне направлення матеріалів справи на експертизу, апеляційний суд враховує, що зазначене клопотання було заявлено представником відповідача в судовому засіданні 15 листопада 2019 року після дослідження судом матеріалів справи та після оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки сторін до судових дебатів.
 
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
 
З урахуванням тих обставин, що в судовому засіданні 18 вересня 2019 року під час розгляду справи по суті представник відповідача не заявляв жодного клопотання по справі, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено клопотання відповідача про повторне направлення матеріалів справи на експертизу.
 
Апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, що позивач відремонтував автомобіль, однак не повідомив суду суму, витрачену на ремонт, а отже просить стягнути суму, значно завищену. Такі доводи ґрунтуються на припущеннях, доказів на їх підтвердження суду надано не було. 
Крім того, апеляційний суд враховує, що позивач як власник не може бути обмежений у користуванні власним транспортним засобом, зокрема у способах його відновлення, і вартість фактично проведеного ремонту допускається як більшою, так і меншою від вартості, визначеної в наданому позивачем звіті. Дані обставини не є доведеними та не позбавляють позивача права стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди саме в такому розмірі, який був ним завданий, що і визначено звітом про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Renault Dokker д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження, відповідно до якого страховою компанією і було проведено часткове відшкодування матеріальної шкоди.
 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 500 грн. франшизи ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із рішенням суду, і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

 
Головуючий:                                                                      Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                  Фінагеєв В.О.
 
                                                                                            Яворський М.А.