Ухвала
іменем України
13 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 750/13057/18
провадження № 51-6274ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в кримінальному провадженні № 12018270010008240 щодо 
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівки Полтавської області, раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2                 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 травня 2019 року       ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 20 жовтня 2018 року.
Вирішено питання щодо долі судових витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 засуджено за кримінальне правопорушення вчинене за обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку. 20 жовтня 2018 року близько 05:50 він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, біля будинку № 44 на просп. Миру в м. Чернігові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив напад на ОСОБА_5 із погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, що виразилась у демонстрації ножа і погрозі його застосування щодо потерпілої, яку остання сприйняла як реальну, та заволодів грошовими коштами потерпілої в сумі 400 грн, чим спричинив їй майнову шкоду на вказану суму.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 травня 2019 року – без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції обвинувальний вирок обґрунтував недопустимими доказами і припущеннями, та не застосував норми ст. 70 КК, а суд апеляційної інстанції на ці порушення уваги не звернув. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Мотиви Суду
Перевіривши дотримання засудженим порядку і строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи у касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні зазначив про відсутність істотних порушень вимог КПК під час встановлення фактичних обставин провадження судом першої інстанції. Тому в ході розгляду доводів, викладених у касаційній скарзі колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом.
Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК, його винуватість у вчиненні злочину, за який засуджено, підтверджено наданими в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка вказала, що 20 жовтня 2018 року вона працювала у нічну зміну, о 05:50 вийшла на зупинку громадського транспорту, поставила сумку на лавку і в цей час до неї підійшов чоловік у куртці з капюшоном, з жовтим чи помаранчевим всередині, обличчя вона бачила. На її запитання, що він хоче, чоловік не відповів, підійшов ближче, показав ніж і сказав: «Если заорешь, я тебя « пырну ». А тому відкрила гаманець і віддала чоловіку 400 грн., він їх забрав і спитав, чи це все. Вона почала кричати і з приміщення магазину вийшов охоронець. Чоловік швидко пішов у напрямку готелю «Градецький», цим чоловіком був обвинувачений, який тоді був без бороди, і якого вона упізнала по фото у той же день. Також упізнала ніж, яким він їй погрожував; показаннями свідка ОСОБА_6 , який повідомив, щовін працює охоронцем у магазині «Седам-маркет», 20 жовтня 2018 року близько 4–5 годині ранку через двері магазину бачив чоловіка у куртці з капюшоном, у кепці з козирком, який ішов від поліклініки № 3 з велосипедом. Через 15-20 хвилин знову побачив цього чоловіка, який ішов назад без велосипеда. Через деякий час він вийшов назовні, повз нього пройшли дві жінки, які повідомили, що там грабують дівчину. Він побачив на відстані біля 20 метрів дівчину і чоловіка (чи того самого, сказати не може). Він пішов у їх напрямку, голосно питаючи, що сталося, чоловік побіг. Потерпіла плакала і сказала, що вкрали гроші 350-400 грн., погрожуючи ножем. Він провів потерпілу до себе на пост і викликав поліцію. Після затримання бачив обвинуваченого, це був той чоловік, який проходив повз магазин.; показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є аналогічними, в яких вони зазначили, що є працівниками патрульної поліції і того дня були на чергуванні. Після надходження повідомлення про пограбування, ними через 5–10 хвилин на вул. Богуна було виявлено схожого за прикметами чоловіка, яким був обвинувачений. Вимогу зупинитися чоловік не виконав, а почав тікати на велосипеді, по дорозі скидаючи гроші і рукавиці. Вони його затримали, на запитання звідки їде і чому тікав, не відповідав. У особи було виявлено близько 400 гривень. 
Також, вина засудженого підтверджується іншими зібраними у справі доказами, які узгоджуються між собою, були отримані в порядку, визначеному законом, і досліджені судом першої інстанції, а саме: даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 жовтня 2018 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_5 просила здійснити перевірку за фактом розбійного нападу; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 жовтня 2018 року, за якими потерпіла й усі зазначені свідки впізнали засудженого ОСОБА_4 ; даними висновку експерта від 14 листопада 2018 року № 1357 про те, що слід пальця руки на вилученому під час обшуку ножі, яким, зі слів потерпілої, їй погрожував засуджений ОСОБА_4 , належить йому, іншими доказами, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними та допустимими.
Незгода засудженого з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі засудженого, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок без зміни.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
При цьому апеляційний суд не встановив, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли вплинути на правильність висновків суду, а стосовно викладених в апеляційній скарзі доводів засудженого, які є аналогічними доводам у касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів. 
Так, із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд визнав неспроможними твердження засудженого про наявність суперечностей у показаннях свідків, оскільки досліджені під час судового розгляду пояснення свідків узгоджувалися між собою та іншими доказами у справі і не викликали сумніву.
Крім того, суд обґрунтовано відхилив доводи засуджено про те, що висновок експерта від 14 листопада 2018 року № 1357 є неналежним доказом, оскільки той факт, що засуджений мав при собі рукавиці, ніяким чином не спростовує цього висновка, згідно з яким слід від пальця на ножі належить ОСОБА_4 .
Також суд зазначив, що не заслуговують на увагу посилання засудженого на порушення вимог закону під час пред`явлення особи для впізнання саме                                  за фотознімками, адже згідно з ч. 6 ст. 228 КПКвпізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах 1 і 2 цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
Суд погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції.
Покарання ОСОБА_4 , на думку колегії суддів касаційного суду, призначено відповідно до вимог закону, з урахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Крім того, відповідно до положень п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, вирішуються судом під час виконання вироків, а тому доводи засудженого з приводу незастосування судом вимог ст. 70 КК є безпідставними.
Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому доводи засудженого про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли бути безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, у касаційній скарзі засудженого не наведено. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК                  у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від            05 листопада 2019 року в кримінальному провадженні № 12018270010008240 щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                             ОСОБА_3