Ухвала
Іменем України 
20 січня 2020 року
м. Київ
справа № 390/472/18
провадження № 51- 5421 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за  ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі -  КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4   -1 тис. 384 грн 50 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін. 
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у середині грудня 2017 року, точної дати слідством не встановлено, близько 22.00 год., прибув до домоволодіння ОСОБА_4 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву навісного замка проник до приміщення літньої кухні вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав чавунну плиту двох камфорну, вартість якої згідно висновку судово - товарознавчої експертизи №1207/18-27 від 28 березня 2018 року, становить 424 грн 50 коп. та металобрухту, загальною вагою 200 кг, вартість якого згідно довідки ПАТ «Вторинні Ресурси» від 11 грудня 2017 року, становила 4 грн 80 коп. за 1 кг чорного металобрухту та загальною вартістю 960 грн. З викраденим  ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1 тис. 384 грн 50 коп.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У визначений строк потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 звернулися до касаційного суду з скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду, в якій просять вирок суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність посилаються на те, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.194, ч.3 ст.185 КК, оскільки обвинувачений демонтував і викрав куток 50/50, швелер 18, арматуру діаметром 16, який не був вмонтований в будинок, що ніяк не може бути брухтом, а також демонтував з вікон і дверей металеві вироби, що призвело до руйнації будинку. На цей факт апеляційний суд не звернув увагу і не перевірив законність вироку в цій частині. 
Щодо доводів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), скаржники посилаються на порушення судом першої інстанції положень ст. 2 КПК, зокрема не застосування судом правової процедури під час розгляду, поданого відповідно до ст. 56 КПК клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, щоб з`ясувати суму матеріального збитку, також клопотань про допит осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій, які мають істотне значення, та що апеляційний суд не звернув уваги на ці обставини.
Крім того, у скарзі потерпілий та представник не погоджуються з цивільним позовом у провадженні, а саме із стягненням на користь ОСОБА_4 із засудженого ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі лише 5 тис. грн., при цьому вказують, що:
- потерпіла сторона має право на стягнення реальної матеріальної шкоди, оскільки багато часу потерпілий витрачав кошти на купівлю будівельних матеріалів і особисто будував будинок, тому його руйнація спричинила сильні душевні переживання;
- після руйнації будинку дружина потерпілого ОСОБА_7 потрапила до лікарні, після чого в неї погіршився стан здоров`я;
- апеляційний суд не звернув  увагу на докази душевних переживань потерпілого і його дружини, які полягають в стражданнях через погіршення здоров`я і знищення майна.
Мотиви Суду
Правильність призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення у касаційній скарзі не оскаржується.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Так, потерпілий та представник у скарзі просять скасувати судові рішення в тому числі з підстави неповноти судового розгляду, передбаченої положеннями ст.410 КПК, що відповідно до ст.438 КПК, не може бути підставою перегляду судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Однак,  враховуючи  положення зазначеної норми КПК, скаржниками не наведено належних обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ними не зазначено, які саме процесуальні норми,  крім вказаної у скарзі ст.2 КПК, були порушені судами в даному провадженні під час розгляду поданого відповідно до  ст. 56 КПК клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи та інших клопотань, та чи такі порушення істотно вплинули чи могли вплинути судам  ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.
Як вбачається із наданої копії вироку, керуючись положеннями ч.3 ст.349 КПК, за згодою учасників провадження, при дослідженні вини обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, при цьому роз`яснено усім учасникам судового розгляду, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини справи, які не досліджувались, в апеляційному порядку.
Аналізуючи установлені в провадженні докази, межі яких судом визначено відповідно до ч.3 ст.349 КПК, в їх сукупності, суд першої інстанції  дійшов висновку, що дії обвинуваченого, в межах пред`явленого обвинувачення, підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.
Крім того, по справі потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на його користь 1 тис. 384 грн. 50 коп. матеріальної шкоди та 10 тис. грн. моральної шкоди.
Згідно з ст.1167 Цивільного кодексу України (далі – ЦК), передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Врахувавши зазначені положення ЦК, суд у вироку зазначив, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений винний у вчиненні злочину і його злочинними діями потерпілому завдано матеріальної шкоди в розмірі 1 тис. 384 грн 50 грн., а тому дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4  матеріальну шкоду в розмірі 1 тис. 384 грн 50 грн.
Врахувавши роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, положення  п.3 ч.2 ст.23,  ч. 3 ст. 23 ЦК, оцінивши у сукупності доводи цивільного позивача, беручи до уваги характер правопорушення та той факт, що розмір заявленої моральної шкоди у сумі 10 тис. грн. значно перевищує та не є співмірним з розміром матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд дійшов правильного висновку, що в результаті викрадення його речей потерпілий зазнав душевних страждань, тому відшкодування моральної шкоди на суму 5 тис. грн. буде справедливим, розумним та виваженим.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 , під час розгляду якого  апеляційний суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної  скарги, які аналогічні доводам касаційної скарги.
Суд вважає непереконливими доводи у скарзі про те, що апеляційний суд не звернув увагу і не перевірив законність вироку в частинні кваліфікації дій обвинуваченого та в частині вирішення цивільного позову.
Так, апеляційний суд в ухвалі зазначив про те, що відповідно до ч.1 ст.404 КПК  суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а із прохальної частини вимог апеляційної скарги вбачається, що потерпілий оскаржує вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, а саме просить збільшити суми стягнення на його користь з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також просить призначити будівельно - технічну експертизу. За вказаних обставин юридична кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК,  не перевіряється відповідно до ч.1 ст.404 КПК.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілого, апеляційний суд погодившись з обґрунтованістю висновку суду першої інстанції в частині розгляду цивільного позову, зазначив, що у підготовчому судовому засіданні до початку судового розгляду, що не суперечить вимогам ст. 128 КПК, потерпілим було подано цивільний позов, в якому він просив стягнути на його користь з обвинуваченого 1 тис. 384 грн 50 грн. спричиненої матеріальної шкоди та 10 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Інші позови, в тому числі щодо збільшення розміру стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в матеріалах справи відсутні та потерпілим чи його представником у підготовчому судовому засіданні до початку судового розгляду не подавались.
Тому, апеляційний суд врахувавши положення ст. 128 КПК, обґрунтовано визнав передчасними вимоги в апеляційній скарзі щодо зміни вироку суду в частині збільшення розміру відшкодування матеріальної шкоди, оскільки потерпілий такої вимоги в даному кримінальному провадженні не заявляв, матеріальну шкоду просив стягнути в розмірі 1 тис. 384 грн 50 коп., що також і встановлено досудовим розслідуванням в даному провадженні. 
Водночас апеляційний суд також зазначив, що не заслуговують на увагу доводи в апеляції потерпілого про незаконну відмову судом першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, а також не з`ясування судом що саме за металобрухт викрадено з будинку.
Так, судом апеляційної інстанції в ухвалі обґрунтовано враховано, що зазначені посилання не можуть бути підставами для скасування вироку, оскільки судом першої інстанції судовий розгляд проводився лише стосовно особи ОСОБА_6 , якому висунуте обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що повністю узгоджується із вимогами ч.1 ст. 337 КПК.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що відповідно  пояснень потерпілого, його представника, обвинуваченого та його захисника, а також витягу з ЄРДР за № 42018121010000146 (т.1 а.с.226) слідує, що в провадженні Кіровоградського районного відділення поліції перебуває кримінальне провадження за ч.1 ст. 194 КК за фактом монтажу будівельних матеріалів з будинку належного ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , чим спричинено пошкодження майна заявника.
У зв`язку з цим потерпілий або його представник не позбавлені можливості у вказаному кримінальному провадженні № 42018121010000146 заявити клопотання про призначення і проведення будівельно-технічної експертизи для встановлення наявності  пошкоджень нерухомого майна в будинку потерпілого, придатності будинку до проживання, встановлення вартості спричиненої матеріальної шкоди, відновлення підстав для ремонту будинку, а також у відповідності до вимог закону пред`явити відповідний цивільний позов.
Врахувавши наведені обставини, апеляційний суд не знайшов підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову.
На думку Суду, ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою. 
Підстав для сумніву в правильності висновків суду першої й апеляційної інстанцій в Суду немає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_6 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_8 каровець                                     ОСОБА_2                                      ОСОБА_3