Дата документу 28.01.2020 Справа № 2-2320/10

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №2-2320/10        Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/807/248/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» січня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрастової Анастасії Владиславівни про примусове входження до житла, заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник ОСОБА_1 , 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 492 664,10 грн., державне мито в розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.

В жовтні 2019 року головний державний виконавець Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області Єрастова А.В. звернулась до суду з поданням про примусове входження до житла, заінтересовані особи: стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», боржник ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог зазначила, що на виконанні у Бердянському міськрайонному відділі державної виконавчої перебуває зведене виконавче провадження № 49744515 по примусовому стягненню з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму в розмірі 2579847,38 гривень. 
Відповідно до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяження боржник ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер 2310400000:07:001:0279 площею 0,0510 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
18.09.2019 року на підставі постанови про опис та арешт в межах виконавчого провадження № 49744515 державним виконавцем ВДВС Бердянського ГТУЮ у Запорізькій області описано та арештовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .
Згідно з відповіддю з відділу реєстрації місця проживання від 03.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Державним виконавцем неодноразово направлялись виклики боржниці до відділу виконавчої служби, але боржниця на виклики не з`являється.
Державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за адресою: АДРЕСА_1 , але двері ніхто не відчиняв, або перешкоджали державному виконавцю входженню за вищезазначеною адресою.
Іншого майна у боржниці не виявлено.
Згідно інформації з мережі Інтернет ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність у формі надання номерів для відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі зазначеного державний виконавець просила дозволити примусове проникнення до житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить боржнику ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 49744515 та земельної ділянки 2310400000:07:001:0279 площею 0,0510 га, яка знаходиться під житловим будинком.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року подання задоволено.
Надано дозвіл головному державному виконавцю Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрастовій А.В. примусово увійти до житлового будинку АДРЕСА_1 адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , з метою примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 49744515.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що не ухиляється від виконання рішення суду, вона не повідомлялась належним чином про намір державного виконавця вчиняти виконавчі дії, що передбачають доступ до житла, акти про виїзд державного виконавця не містить всіх передбачених даних, жодних перешкод у вчиненні виконавчих дій вона не вчиняла. Просила скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні подання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області знаходиться зведене виконавче провадження №49744515 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 2579847,38 гривень.

Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 18.09.2019 року державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу міськрайонного відділу державної виконавчої служби описано та накладено арешт на нерухоме майно - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер 2310400000:07:001:0279, площею 0,0510 га, за цією ж адресою, які належать ОСОБА_1 (т.2, а.с. 202-203).

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із способів, які застосовуються для забезпечення реального виконання судових рішень, згідно із наведеним вище Законом є звернення стягнення на майно боржника, для реалізації якого виконавцем накладається арешт на майно (кошти) боржника шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису (ст.ст.48,56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про примусове проникнення до житла, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Окрім цього, за приписами ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, повинен був належним чином обґрунтувати його та надати суду докази на підтвердження доводів свого подання.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, за адресою, зазначеною у виконавчому листі. Частиною першої цієї ж статті передбачено, що постанови про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 

Проте матеріали, долучені державним виконавцем до подання про примусове проникнення до житла боржника, не містять ані доказів направлення на адресу боржниці постанов про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї коштів, ані доказів отримання боржницею зазначених постанов.

Копія матеріалів виконавчого провадження, яка надіслана державною виконавчою службою на запит апеляційного суду, таких доказів також не містить (т.2, а.с.52-101).

Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке відправлено державним виконавцем 19.09.2019 року, тобто вже після складання акту державного виконавця від 18.09.2019 року свідчить лише про направлення боржниці акту державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу міськрайонного відділу ДВС, яким описано та накладено арешт на нерухоме майно - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер 2310400000:07:001:0279, площею 0,0510 га, за цією ж адресою, які належать ОСОБА_1 (т.2, а.с. 202-203).

Саме з цих підстав колегією приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що боржниця не ухиляється від виконання рішення суду, а не володіє інформацією про відкриття щодо неї виконавчого провадження, про проведення виконавчих дій щодо неї. 

Також відповідають дійсності і доводи апеляційної скарги стосовно відсутності доказів того, що боржник безпідставно чинить перешкоди для перевірки його майнового стану, опису, арешту чи вилучення належного йому майна з приміщення, в яке виконавець просив його допустити рішенням суду.

Матеріали справи не містять повідомлень державного виконавця боржниці ОСОБА_6 .С. за її місцем знаходження: АДРЕСА_1 , про допуск до житлового приміщення для перевірки наявності майна та його вилучення в подальшому в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами.

За матеріалами справи недоведеними державним виконавцем є перешкоди у вчиненні виконавчих дії боржницею ОСОБА_1 .

При цьому з акту державного виконавця від 16 квітня 2019 року вбачається, що державний виконавець не зміг потрапити до домоволодіння по АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що боржниці не було дома (т.1, а.с.194).

Копія акту державного виконавця від 19.03.2019 року, складеного без участі понятих, про те, що ніхто не відчиняє двері домоволодіння по  АДРЕСА_1 , яка була долучена державним виконавцем до подання в суді першої інстанції, взагалі відсутня серед матеріалів завіреної копії виконавчого провадження, надісланого апеляційному суду.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що державний виконавець, який є суб`єктом цього звернення неодноразово до апеляційного суду не з`являвся, та зазначеного подання не підтримав. 

Отже, при відсутності доказів безпідставного перешкоджання боржником доступу до приміщення для опису його майна при примусовому виконання виконавчих листів, при відсутності доказів того, які саме дії були виконані державним виконавцем для знаходження іншого належного боржнику майна: наявності автотранспорту, наявності коштів на рахунках, тощо, до звернення з поданням про примусове проникнення до приміщення, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про задоволення такого подання.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та передчасно задовольнив подання державного виконавця про примусове проникнення до приміщення, тому ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрастової Анастасії Владиславівни про примусове входження до житла, заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
В задоволенні подання головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрастової Анастасії Владиславівни про примусове входження до житла, заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник ОСОБА_1 , відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 31 січня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова