Єдиний унікальний номер 234/15695/17 
Номер провадження 22-ц/804/119/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2020 року                                         Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді                         Соломахи Л.І.,
суддів                                         Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
за участю 
секретаря судового засідання                  Самойленко Г.В.
представника позивача - адвоката Гаркавенка І.Г.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача - адвоката Борозенцева С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/15695/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_1  на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2019 року у складі судді Лутай А.М., -
В С Т А Н О В И В:
19 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (далі АТ "Родовід Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зазначало, що 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" (найменування якого з 17 червня 2009 року відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" було змінено на Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Д002/СК-485.07.1, згідно умов якого Банк відкриває Позичальнику кредит на загальну суму 300 000 доларів США терміном по 27 грудня 2017 року включно, процентна ставка за кредитом становить -14,5% річних до 17 вересня 2008 року, 15% річних - з 18 вересня 2008 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 27 грудня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку будівлю готелю "Турист" та земельну ділянку.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.
Позичальник умови кредитного договору систематично порушував, несвоєчасно виконував зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом), що призвело до виникнення заборгованості та звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким 10 серпня 2012 року апеляційним судом Донецької області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Посилаючись на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржником не виконано, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, що ОСОБА_1 і надалі не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка у нього виникла перед Банком у розмірі 261 056,45 доларів США та 1 833 534,63 грн., яка складається з:
- суми нарахованих процентів по кредиту за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року - 261 056,45 доларів США;
- суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року - 1 103 884,51 грн.;
- суми трьох процентів річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року - 729 650,11 грн. (а.с. 1 - 4 т. 1).
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2019 року позовні вимоги АТ "Родовід Банк" задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Родовід Банк" суму трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитним договором № Д002/СК- 485.07.1 від 27 грудня 2007 року у розмірі 460 333,04грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 6 910,43грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 245 - 248 т. 1).
Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2007 року між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № Д002/СК-485.07.1, згідно якого останній отримав кредит на споживчі цілі в сумі 300 000 доларів США строком (терміном) по 27 грудня 2017 року включно.
Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору процентна ставка за кредитом становила 14,5% річних до 17 вересня 2008 року, 15% річних з 18 вересня 2008 року.
Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору для забезпечення зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, штрафу, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього Договору є іпотека будівлі готелю "Турист", загальною площею 2 413,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки загальною площею 0,5185 га, яка розташована у АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору при непогашенні заборгованості перед Банком у строк, передбачений п. 1.1 цього Договору, Банк звертає стягнення на передану в іпотеку нерухомість. При недостатності суми, вирученої від продажу переданої в іпотеку нерухомості, для повного задоволення вимог Банку він має право одержати суму, якої недостатньо для повного задоволення вимог, за рахунок іншого майна Позичальника відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору відповідач зобов`язався погашати кредит рівними частками в сумі 2 500 доларів США щомісячно, в строк (термін) до 10 числа кожного місяця, починаючи з січня місяця 2008 року.
Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору у разі недотримання Позичальником умов цього Договору банк має право вимагати його дострокового припинення, повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01 від 27 грудня 2007 року.
27 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором № Д002/СК-485.07.1 між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01, відповідно до якого ОСОБА_2 , як Іпотекодавець, та майновий поручитель Позичальника ОСОБА_1 , передала Банку в іпотеку будівлю готелю "Турист", розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,5185 га, кадастровий номер 1414100000:01:007:0131, яка розташована у АДРЕСА_1 .
17 червня 2009 року відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" найменування Відкритого акціонерного товариства "Родовід Банк" було змінено на Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", що підтверджується копією Статуту Публічного Акціонерного Товариства "Родовід Банк", погодженого НБУ 04 травня 2012 року.
У зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов Кредитного договору рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року у справі № 22ц-0590/6989/12 в рахунок погашення заборгованості перед АТ "Родовід Банк" за кредитним договором "№ Д002/СК-485.07.1" від 27 грудня 2007 року у розмірі 357 337,70 доларів США та 2 844 408 грн., що станом на 01 квітня 2011 року становить грошову суму у розмірі 5 688 816,09 грн., зокрема:
- заборгованість за кредитом 269 762,79 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 квітня 2011 року становить 2 147 311,81 грн.; 
- заборгованість по сплаті процентів 87 574,91 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 квітня 2011 року становить 697 096,28 грн.; 
- пеня, нарахована згідно умов кредитного договору в межах річного строку - 2 844 408 грн., що включає пеню за кредитом та пеню за процентами; 
звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме будівлю готелю "Турист", загальною площею 2 413,20 м2, та земельну ділянку загальною площею 0,5185 га, кадастровий номер 1414100000:01:0131, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яке передане в іпотеку AT "Родовід Банк" відповідно до умов договору іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01 від 27 грудня 2007 року.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 16 квітня 2019 року за № 163708700, будівля готелю "Турист" та земельна ділянка з кадастровим номером: 1414100000:01:007:0131, які розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 , передані в Іпотеку AT "Родовід банк", на теперішній час належать ОСОБА_2 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року та трьох процентів річних від суми зазначених прострочених процентів, суд першої інстанції виходив з того, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. У разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року у розмірі 261 056,45 доларів США не підлягають задоволенню і відповідно не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення трьох процентів річних від суми цих прострочених процентів у розмірі 1 103 884,51 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 625 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплатити йому трьох процентів річних від простроченої суми, але в межах строку позовної давності, про застосування якого в судовому засіданні заявив представник відповідача. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 27 грудня 2017 року. Проте звернення позивача 06 травня 2011 року до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки змінило строк виконання зобов`язання за кредитним договором та зумовило перебіг позовної давності. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від суми простроченої основної заборгованості за Кредитним договором № Д002/СК-485.07.1 від 27 грудня 2007 року в межах строку позовної давності, а саме, за період з 03 жовтня 2014 року по 03 жовтня 2017 року у сумі 460 333,04 грн. (17 270,30 доларів США х 26,654606 (курс долара) (а.с. 245 - 248 т. 1).
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при задоволенні позову суд виходив з правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та передбачає, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. 
Проте посилання суду на цю правову позицію Великої Палати Верховного Суду не є коректним.
Апеляційний суд Донецької області рішенням від 10 серпня 2012 року у справі № 22ц-0590/6989/12 в рахунок погашення заборгованості перед АТ "Родовід Банк" за кредитним договором № Д002/СК-485.07.1 від 27 грудня 2007 року у розмірі 357 337,70 доларів США та 2 844 408 грн., що станом на 01 квітня 2011 року становить грошову суму у розмірі 5 688 816,09 грн., звернув стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та які були передані в іпотеку AT "Родовід Банк" за договором іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01 від 27 грудня 2007 року, а саме: будівлю готелю "Турист", загальною площею 2 413,20 м2, з початковою ціною для її подальшої реалізації 6 565 000 грн. та земельну ділянку, загальною площею 0,5185 га, кадастровий номер 1414100000:01:0131, з початковою ціною для її подальшої реалізації 637 820 грн., визначив спосіб реалізації - шляхом продажу на прилюдних торгах. Тобто цим рішенням позовні вимоги повністю задовольнялися.
Обов`язок виконання рішення суду покладений на кредитора, оскільки відповідач не мав законної можливості виконати рішення суду. З невідомих причин позивач рішення суду не виконав та не задовольнив свої вимоги.
Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного суду, суд першої інстанції не врахував, що у справі № 310/11534/13-ц були інші обставини, а саме, борг за кредитним договором залишився після продажу іпотечного майна, тобто зобов`язання відповідача перед позивачем не були виконані.
У цій справі, де він є відповідачем, при належному виконанні позивачем рішення апеляційного суду Донецької області борг мав бути повністю погашеним. Тобто, відповідач зробив все для того, щоб розрахуватися з позивачем за кредитним договором - передав Банку будинок готелю "Турист" та земельну ділянку, вартість яких значно перевищує його заборгованість.
Частина перша статті 614 ЦК України передбачає що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Стягуючи з нього на користь позивача суму три відсотки річних за прострочення основної заборгованості за кредитним договором, суд повинен був встановити його вину у невиконанні зобов`язань за договором, але суд це не зробив. Він вважає, що його вина в непогашенні заборгованості відсутня.
Крім того, вважає, що судом необґрунтовано не застосована позовна давність.
Відповідно до п. 4.2. Кредитного відповідач зобов`язався повернути одержаний кредит не пізніше 27 грудня 2017 року.
Апеляційний суд Донецької області рішенням від 10 серпня 2012 року задовольнив позовні вимоги позивача про дострокове стягнення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що змінило строк виконання зобов`язання за кредитним договором та зумовило перебіг позовної давності.
На час звернення позивача до суду з цим позовом пройшло 5 років.
Його представник в суді заявив, що позов пред`явлено після спливу строку позовної давності. Суд в рішенні зазначив, що позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторін, але усній заяві його представника ніякої оцінки не дав (а.с. 4 - 5 т. 2).
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 грудня 2019 року за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 19 - 20 т. 2).
Копія апеляційної скарги відповідача позивачу АТ "Родовід Банк" направлена 10 грудня 2019 року (а.с. 22 т. 2) та отримана ним 13 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 25, а.с. 26 т. 2).
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач АТ "Родовід Банк" просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2019 року - залишити без змін.
Зазначає, що після ухвалення апеляційним судом Донецької області 10 серпня 2012 року рішення AT "РОДОВІД БАНК" 18 квітня 2013 року звернувся до ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення апеляційного суду. Однак рішення не виконано.
14 квітня 2014 року ОСОБА_3 і виконувачем обов`язків президента України Олександром Турчиновим було підписано Указ № 405/2014, яким введено в дію рішення РНБО "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".
Через ситуацію, яка склалася у місті Слов`янськ Донецької області, предмет іпотеки постраждав і рішення апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року не могло було виконане, що підтверджено відповідачем в судових засіданнях.
Одним з доводів апеляційної скарги є те, що зобов`язання відповідача за кредитним договором були повністю виконанні за рішенням апеляційного суду від 10 серпня 2012 року. Однак за цим рішенням суду Банк не задовольнив свої вимоги, оскільки рішення суду не виконано внаслідок надзвичайної ситуації, що склалася в регіоні.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не виконаного боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права на отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Отже, усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення усієї суми позики.
Матеріалами справи підтверджується наявність у позивача невиконаних грошових зобов`язань за кредитним договором. Розрахунок заборгованості за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року виконаний відповідно до умов кредитного договору та підтверджує розмір заборгованості ОСОБА_1 перед AT "Родовід Банк" за кредитним договором.
Станом на час звернення AT "Родовід Банк" до суду з даним позовом (як і станом на теперішній час) відповідачем заборгованість за кредитним договором не погашена. Зазначені в апеляційній скарзі відомості про передачу Банку заставного майна в рахунок погашення боргу не відповідають дійсності.
Відповідно до п. 8.6. кредитного договору договір свою дію не припинив. Зобов`язання за договором існують і на теперішній час і будуть існувати доти, доки вони не будуть виконані сторонами та/або припинені на підставах, встановлених договором або законом.
Враховуючи, що ОСОБА_1 належним чином не виконанв взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, строк дії кредитного договору, укладеного між позивачем та Банком, триває.
Наявність ухваленого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для застосування строків позовної давності за основним зобов`язанням, тобто кредитним договором. Крім того, судом першої інстанції враховано заяву відповідача про застосування строків позовної давності та застосовано позовну давність при стягненні трьох процентів річних від основної заборгованості, період стягнення яких визначено з 03 жовтня 2014 року по 03 жовтня 2017 року (а.с. 30 - 36 т. 2)
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 грудня 2019 року справа була призначена до розгляду у судовому засіданні на 29 січня 2020 року (а.с. 27 - 28 т. 2).
В судовому засіданні апеляційного суду 29 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Борозенцев С.В., який діє на підставі ордера серія ДН № 094947 від 28.01.2020 року (а.с. 83 т. 2), доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволені позовних вимог відмовити.
Представник позивача - АТ "Родовід Банк"- адвокат Гаркавенко І.Г., який діє на підставі довіреності № 11 від 02 січня 2020 року (а.с. 86 т. 2), який брав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції через Шостий апеляційний адміністративний суд, проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні 29 січня 2020 року була оголошена перерва до 10 лютого 2020 року.
В судовому засіданні 10 лютого 2020 року сторони свої правові позиції підтримали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, які стосуються незаконності рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості у сумі 460 333,04 грн., апеляційний суд вважає, що в цій частині оскаржуване судове рішення вимогам статті 263 ЦПК України не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2007 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є АТ "Родовід Банк", та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № Д002/СК-485.07.1, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі в сумі 300 000 доларів США строком (терміном) по 27 грудня 2017 року включно. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору та додаткової угоди № 1 від 18 вересня 2008 року за користування кредитом він мав сплачувати проценти в розмірі 14,5% річних до 17 вересня 2008 року та 15% річних, починаючи з 18 вересня 2008 року.
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору відповідач зобов`язався погашати кредит рівними частками в сумі 2 500 доларів США щомісячно, в строк (термін) до 10 числа кожного місяця, починаючи з січня місяця 2008 року.
Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати Банку нараховані проценти за користування Кредитом до 10 числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним.
27 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором № Д002/СК-485.07.1 між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01, відповідно до якого ОСОБА_2 , як Іпотекодавець та майновий поручитель Позичальника ОСОБА_1 , передала Банку в іпотеку будівлю готелю "Турист", розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,5185 га, кадастровий номер 1414100000:01:007:0131, яка розташована у АДРЕСА_1 .
Пунктом 5.1 Кредитного договору передбачено право Банку у разі недотримання Позичальником умов цього Договору вимагати його дострокового припинення, повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01 від 27 грудня 2007 року.
У зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов Кредитного договору рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року у справі № 22ц-0590/6989/12 в рахунок погашення заборгованості  ОСОБА_1  перед АТ "Родовід Банк" за кредитним договором "№ Д002/СК-485.07.1" від 27 грудня 2007 року у розмірі 357 337,70 доларів США та 2 844 408 грн., що станом на 01 квітня 2011 року становить грошову суму у розмірі 5 688 816,09 грн., зокрема: 
- заборгованість за кредитом 269 762,79 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 квітня 2011 року становить 2 147 311,81 грн.; 
- заборгованість по сплаті процентів 87 574,91 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 квітня 2011 року становить 697 096,28 грн.; 
- пеня, нарахована згідно умов кредитного договору в межах річного строку - 2 844 408 грн., що включає пеню за кредитом та пеню за процентами; 
звернуто стягнення на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: будівлю готелю "Турист", АДРЕСА_1 , загальною площею 2 413,20 кв.м, цегляна, позначена літ. А-4, розташована на земельній ділянці, що знаходиться у власності ОСОБА_2 , з початковою ціною для його подальшої реалізації не нижче 6 565 000,00 грн.; земельну ділянку загальною площею 0,5185 га, кадастровий номер 1414100000:01:0131, яка розташована у АДРЕСА_1 , у межах: від А до Б - землі Слов`янської міської ради, від Б до В - землі ВО "Слов`янськтепломережа", від В до Г - землі Слов`янської міської ради, від Г до А - землі під рестораном "Турист", з початковою ціною для його подальшої реалізації не нижче 637 820,00 грн., яке було передане в іпотеку АТ "Родовід Банк"у відповідності до умов договору іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01. від 27 грудня 2007 року. Визначено спосіб реалізації вищевказаних об`єктів нерухомості - шляхом продажу на прилюдних торгах.
Звертаючись у жовтні 2017 року до суду з цим позовом, Банк, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, що ОСОБА_1 і надалі не виконує зобов`язання за кредитним договором, просив достягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року в сумі 261 056,45 доларів США та 1 833 534,63 грн., яка складається з:
- суми нарахованих процентів по кредиту за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року - 261 056,45 доларів США;
- суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року - 1 103 884,51 грн.;
- суми трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року - 729 650,11 грн. (а.с. 1 - 4 т. 1).
Рішенням Правління Національного банку України від 19 грудня 2017 року № 811-рш відкликана ліцензія санаційного банку АТ "Родовід Банк" (а.с. 49 т. 2).
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2019 року № 2974 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Родовід Банк" на один рік з 20.12.2019 року по 19.12.2020 року (а.с. 52 - 53 т. 2).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору у разі недотримання Позичальником умов цього Договору банк має право вимагати його дострокового припинення, повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки № Д002/СК-485/1.07.01 від 27 грудня 2007 року.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. 
Отже, звернувшись у 2011 році до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, АТ "Родовід банк" використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.
Такими діями Банк (кредитор) на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, що засвідчується рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року.
У разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. 
В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18). 
Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції зазначеної правової позиції є необґрунтованими, оскільки в цій правовій позиції Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо застосування абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України та частини другої статті 625 ЦК України у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, що має місце і в цій справі.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року у розмірі 261 056,45 доларів США не підлягають задоволенню і відповідно не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року у розмірі 1 103 884,51 грн., оскільки рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року, яким задоволені вимоги АТ "Родовід Банк" про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, змінений строк виконання зобов`язання, він настав з дати набрання законної сили рішенням суду, тобто 10 серпня 2012 року і положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. 
Позивач рішенням суду в цій частині не оскаржив. 
Відповідач, незважаючи на те, що в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати повністю, доводів щодо цієї частини рішення не наводить.
Проте стягуючи з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої основної заборгованості за кредитом за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року, суд першої інстанції всупереч своїм висновкам щодо стягнення процентів за період з 02 квітня 2011 року по 03 жовтня 2017 року, не врахував, що рішенням апеляційного суду Донецької області, яким задоволені позовні вимоги АТ "Родовід банк" про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, Банк змінив не лише умови щодо порядку сплати процентів за користування кредитом, але й умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, за змістом статей 524, 533 – 535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, на підставі судового рішення.
Згідно доданого до позовної заяви розрахунку трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитом три проценти річних позивачем розраховані за формулою: три проценти річних = сума простроченого платежу х 3% х кількість днів прострочення : 365 днів.
Згідно розрахунку позивач виходив з залишку простроченої суми заборгованості за кредитом відповідно до пункту 4.1 кредитного договору, який передбачав, що позичальник зобов`язується погашати кредит рівними частками в сумі 2 500 доларів США щомісячно в строк (термін) до 10 числа кожного місяця, починаючи з січня місяця 2008 року, а саме: 3% річних нараховано:
за період з 02.04.2011 року по 11.04.2011 року на залишок простроченої суми основної заборгованості за кредитом 42 500,00 доларів;
за період з 12.04.2011 року по 10.05.2011 року на залишок простроченої суми основної заборгованості за кредитом 45 000,00 доларів;
за період з 11.05.2011 року по 13.06.2011 року на залишок простроченої суми основної заборгованості за кредитом 47 500,00 доларів;
за період з 14.06.2011 року по 11.07.2011 року на залишок простроченої суми основної заборгованості за кредитом 50 000,00 доларів;
за період з 12.07.2011 року по 10.08.2011 року на залишок простроченої суми основної заборгованості за кредитом 52 500,00 доларів;
за період з 11.08.2011 року по 12.09.2011 року на залишок простроченої суми основної заборгованості за кредитом 55 000,00 доларів и так далі щомісячно додаючи до розміру заборгованості 2 500 доларів США (а.с. 26 т. 1).
Стягуючи з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої основної заборгованості за кредитом за період з 02 квітня 2014 року по 03 жовтня 2017 року (в межах строку позовної давності), суд першої інстанції не врахував, що таке грошове зобов`язання як щомісячна сплата основної заборгованості, тобто тіла кредиту, в розмірі 2 500 доларів США в строк до 10 числа кожного місяця було передбачено пунктом 4.1 кредитного договору, але з набранням законної сили рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року воно припинилося і в період з 03 жовтня 2014 року по 03 жовтня 2017 року (межі задоволених позовних вимог) не існувало, оскільки зазначеним судовим рішенням суд достроково стягнув з позичальника всю суму заборгованості і відповідно з набранням рішенням суду законної сили настав строк сплати всієї заборгованості, яка визначена цим судовим рішенням.
Про відсутність у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки графіку погашення кредиту та процентів за користування кредитом у встановлені договором строки зазначав і відповідач у суді першої інстанції (а.с. 239 - 240 т. 1 - пояснення на позовні вимоги).
На підставі рішення апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року у відповідача ОСОБА_1 виникло нове грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за кредитним договором у сумі 357 337,70 доларів США та 2 844 408 грн., зокрема: 
- заборгованість за кредитом 269 762,79 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 квітня 2011 року становить 2 147 311,81 грн.; 
- заборгованість по сплаті процентів 87 574,91 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 квітня 2011 року становить 697 096,28 грн.; 
- пеня 2 844 408 грн.
Оскільки зобов`язання щодо щомісячної сплати кредиту в розмірі 2 500 доларів у зв`язку із достроковим стягненням з відповідача заборгованості за кредитним договором відсутні, підстави для стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання неіснуючого щомісячного грошового зобов`язання відсутні.
Вимоги про відповідальність відповідача ОСОБА_1 за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2012 року, а саме у сумі 357 337,70 доларів США та 2 844 408 грн., позивачем не заявлялися.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. 
Відповідно до частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове в межах трирічного строку позовної давності задоволення позовних вимог – стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитним договором за період з 03 жовтня 2014 року по 03 жовтня 2017 року в сумі 460 333,04 грн.
Отже, висновку про задоволення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитним договором у сумі 460 333,04 грн. суд першої інстанції дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність грошового зобов`язання, на яке позивач просив нарахувати три проценти річних від простроченої суми, наявність іншого грошового зобов`язання щодо якого позивачем вимоги про стягнення трьох процентів річних у зв`язку із його простроченням не заявлялися, доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у простроченні грошового зобов`язання, пропуску позивачем строку позовної давності є передчасними.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).
Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитним договором у сумі 460 333,04 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитним договором у сумі 460 333,04 грн., тобто в цілому позивачу відмовлено у задоволенні всіх позовних вимог, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 6 910,43 грн. підлягає скасуванню.
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 10 357,50 грн. (6 904,50 + 3 453,00) (а.с. 2, а.с.8, а.с. 16, а.с. 18 т. 2). 
Враховуючи, що апеляційні вимоги відповідача фактично задоволені, позивачу у задоволенні позовних вимог за наслідками апеляційного перегляду справи відмовлено, з позивача на користь відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору, пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 357,50 грн. 
Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2019 року в частині задоволених позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"про стягнення з  ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченої основної заборгованості за кредитним договором у сумі 460 333,04 грн. та в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 6 910,43 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Відмовити Публічному акціонерному товариству "Родовід Банк"у задоволенні позовних вимог до  ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних у сумі 460 333,04 грн. за  прострочення основної заборгованості за кредитним договором за період з 03  жовтня 2014 року по 03 жовтня 2017 року. 
В іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2019 року залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (код ЄДРПОУ 14349442, юридична адреса: 04136, м. Київ, Подільський район, вулиця Північно - Сирецька, будинок 1 - 3)на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції 10 357 (десять тисяч триста п`ятдесят сім) гривень 50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий суддя:                                                 Л.І. Соломаха
Судді:                                                                О.Д. Канурна
Т.В. Космачевська