ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2019 року 
Київ
справа №2а-0770/2625/12
адміністративне провадження №К/9901/5206/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 вересня          2018 року (суддя Гаврилко С.Є.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року (судді: Довга О.І. (головуючий), Запотічний І.І., Сапіга В.П.) 
у справі  № 2а-0770/2625/12
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ФРУТС»
до Закарпатської митниці ДФС (правонаступник Чопської митниці Державної митної служби України),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області
про визнання протиправними та скасування рішення про визначення митної вартості товарів, картки відмови та стягнення надміру сплачених коштів, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ФРУТС»   (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Чопської митниці Державної митної служби України (правонаступником якої є Закарпатська митниця ДФС; далі - Митниця), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів від 24 квітня 2012 року №305000003/2012/100300/2, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 24 квітня 2012 року № 305090000/2/00069, та стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачену за вантажними митними деклараціями: від 24.04.2012 №305090000/2012/005306, від 24.04.2012 № 305090000/2012/005312, від 03.05.2012 № 30509000/2012/005829, від 03.05.2012 № 30509000/2012/0058309, від 06.05.2012 № 30509000/2012/006015, від 08.05.2012 № 30509000/2012/006194, від 11.05.2012 №30509000/2012/006323, від 11.05.2012 № 30509000/2012/006339, від 17.05.2012 №30509000/2012/006698, від 23.05.2012 № 30509000/2012/007065, від 25.05.2012 №30509000/2012/007116, від 26.05.2012 № 30509000/2012/007245, від 01.06.2012 №30509000/2012/007600, від 01.06.2012 № 30509000/2012/007618, від 01.06.2012 №30509000/2012/007619, від 07.06.2012 № 30509000/2012/007932, від 08.06.2012 №30509000/2012/007983, від 10.06.2012 № 30509000/2012/008103, від 10.06.2012 №30509000/2012/008104, від 15.06.2012 № 30509000/2012/008399, від 16.06.2012 №30509000/2012/008484, від 16.06.2012 № 30509000/2012/008490, від 22.06.2012 №30509000/2012/008891, від 25.06.2012 № 30509000/2012/008966, від 25.06.2012 №30509000/2012/008967, від 02.07.2012 № 30509000/2012/009359, від 02.07.2012 №30509000/2012/009364, від 06.07.2012 № 30509000/2012/009631, від 08.07.2012 №30509000/2012/009765, від 08.07.2012 № 30509000/2012/009766, від 14.07.2012 №30509000/2012/010140, від 17.07.2012 № 30509000/2012/010266, від 17.07.2012 №30509000/2012/010247, від 21.07.2012 № 30509000/2012/010466, від 23.07.2012 №30509000/2012/010531, від 23.07.2012 № 30509000/2012/010529, від 30.07.2012 №30509000/2012/010825., від 30.07.2012 № 30509000/2012/010826 суми податку на додану вартість у розмірі 619 550,94 грн. 
Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 23 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від      30 січня 2014 року, адміністративний позов Товариства задовольнив повністю. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 19 березня 2015 року вказані судові рішення скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
За результатами нового розгляду справи Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 03 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року, позов Товариства задовольнив частково: визнав протиправними та скасував рішення Чопської митниці про визначення митної вартості товарів від 24 квітня 2012 року №305000003/2012/100300/2, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 24 квітня 2012 року № 305090000/2/00069. У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовив.
Судові рішення мотивовані тим, що відповідачем не наведено та не надано будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б свідчили про те, що заявлена декларантом митна вартість суттєво відрізнялася від наявної інформації щодо подібних товарів в ЄАІС Держмитслужби, а також що митна вартість не відповідала рівню митної вартості попередніх митних оформлень ТОВ «ГОЛДЕН ФРУТС», у зв`язку з чим у посадових осіб Митниці виникли обґрунтовані сумніви у заявленій митній вартості.  
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Митниця звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства в повному обсязі. Зокрема скаржник зазначив, що висновки судів про неправомірність рішень митного органу є помилковими, оскільки подані позивачем документи не підтверджували заявлену митну вартість товару, а тому у митного органу були підстави для її визначення за резервним методом, оскільки наявна цінова інформація ґрунтувалась саме на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Закарпатської митниці ДФС.
Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в задоволенні касаційної скарги, а судові рішення залишити без змін.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 16 квітня 2012 року між позивачем (покупець) та нерезидентом Eurohandel GmbH, Німеччина (продавець) укладено контракт № 25 про поставку свіжих фруктів на загальну суму 1  000 000 євро.
24 квітня 2012 року з метою митного оформлення товарів (бананів) позивач подав до Митниці митну декларацію № 305090000/2012/005290, в якій визначив митну вартість за ціною договору. 
Відповідно до декларації митної вартості від 24 квітня 2012 року №305090000/2012/005290 митним органом зазначено про необхідність подання додаткових документів: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження, згідно із законодавством; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару; інші документи за власним бажанням для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товару. На вказаний запит Товариство повідомило Митницю, що додаткові документи надаватися не будуть.
З огляду на це за результатами проведених консультацій із позивачем Митниця прийняла рішення про визначення митної вартості товарів від 24 квітня 2012 року №305000003/2012/100300/2, в якому визначила митну вартість товарів за шостим резервним методом у розмірі 244 821,70 грн з розрахунку 1,2185 євро за 1 кг товару, тоді як декларантом була заявлена вартість одиниці товару з розрахунку 1,00 євро за 1 кг бананів. 
У той же день відповідачем видано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305090000/2/00069 з тих підстав, що митна декларація не може бути прийнята, товари не підлягають митному оформленню з причин порушення  вимог статті 265 Митного кодексу України; заниження рівня митної вартості; неподання додаткових документів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження». 
24 квітня 2012 року на виконання вимог митного органу з метою запобігання збитків внаслідок псування імпортованого товару позивач подав для митного оформлення товарів вантажні митні декларації № 305090000/2012/005306 та № 305090000/2012/005312, в яких зазначив скореговану митну вартість товарів у розмірі 244 821,70 грн за кожною вантажною митною декларацією та сплатив до державного бюджету податок на додану вартість у сумі 48 964,34 грн за кожною вантажною митною декларацією відповідно.
Правомірність прийняття відповідачем рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови є предметом розгляду цієї справи.
Спірні правовідносини на час їх виникнення були врегульовані Митним кодексом України, що був чинним до 01 червня 2012 року (далі - МК України). 
Згідно зі статтею 259 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу. 
Статтею 260 МК України врегульоване питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Зокрема встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.
Відповідно до статті 262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. 
За положеннями статті 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина перша). 
У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов`язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга). 
У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов`язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом (частина третя). 
Декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду (частина восьма). 
Згідно з частиною першою статті 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов`язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. 
Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості (частина друга). 
Відповідно до статті 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.
Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). 
Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. 
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. 
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.
Статтею 267 МК України визначено, що митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов`язаних з продавцем осіб. 
Використані декларантом відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Як встановили суди попередніх інстанцій, надані позивачем до митного оформлення імпортованого товару документи не містили розбіжностей, чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Судами обґрунтовано відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, яка підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Також суди попередніх інстанцій правильно зауважили, що сумніви митного органу щодо митної вартості оцінюваного товару повинні мати обґрунтовані підстави. Так,  формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, інформація про яке міститься у Центральній базі даних Державної митної служби України, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору. 
Суд зазначає, що хоча митні органи мають виключну компетенцію щодо перевірки та контролю за правильністю обчислення декларантом митної вартості, однак такі дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю, серед яких є процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного) визначення митної вартості.
Між тим, митним органом у рішенні про визначення митної вартості товарів жодним чином не обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування основного та наступних методів визначення митної вартості. 
Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), що кореспондується з положеннями частини другої статті 77 КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Касаційна скарга зводиться по суті до переоцінки належним чином проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер
  
                                                                                                                   Р.Ф. Ханова