ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/2971/19
провадження № 22-ц/4809/281/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  
Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 

учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області (суддя Махонько В. В.) від 04 листопада 2019 року, 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог        

У квітні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що вони являються батьками малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею і перебуває на її утриманні. На підставі рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року з відповідача щомісячно стягуються аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 750 грн, що на час пред`явлення позову є недостатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, задоволення її зростаючих вікових потреб. Крім того, з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на законодавчому рівні збільшено гарантії прав дітей на утримання від батьків.

Оскільки ОСОБА_2 працездатний, інших утриманців не має, тому позивачка просила суд змінити розмір стягнутих на підставі рішення суду від 21 січня 2015 року аліментів на утримання малолітнього сина з 750 грн до ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами фактів зміни майнового стану платника або стягувача аліментів після ухвалення рішення суду від 21 січня 2015 року про стягнення аліментів. Зміна законодавства не може бути підставою для перегляду раніше визначеного судом розміру аліментів.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення суду та безпідставність висновків, викладених у його мотивувальній частині, неправильне тлумачення та застосування судом норм матеріального права, зокрема норм ч. 3 ст. 181 та ст. 192 СК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою її позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи відповідача

Відповідач, повідомлений про відкриття апеляційного провадження та про наявність у нього права надати до суду відзив на апеляційну скаргу впродовж визначеного строку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому 02 січня 2020 року копії ухвали суд від 23 грудня 2019 року про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги з додатками. Але таким правом відповідач не скористався, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини 

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання укладеного його батьками шлюбу залишився проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 750 грн щомісячно, починаючи з 04 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційний суд додатково встановив такі обставини

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 змінила ім`я, а саме: змінила прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (с. 55), виданим Фортечним районним у місті Кропивницькому ВДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає цим приписам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено обставин, передбачених ст. 192 СК України, як підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. 

Проте, суд не врахував, що хоча в позовній заяві позивачка і посилалася на недостатність розміру аліментів у зв`язку зі зростанням потреб дитини, а також посилалася на зміни у законодавстві щодо гарантії прав дітей, проте просила суд змінити не розмір, а спосіб стягнення аліментів, а саме: зі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - 750 грн щомісяця на стягнення їх у частці від доходу батька дитини - ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 192 СК України, якою помилково керувався суд першої інстанції, регулює відносини зі зміни розміру аліментів, які визначені рішенням суду або домовленітю між батьками.

Натомість, питання способу стягнення аліментів унормовано ч. 3 ст. 181 СК України, якою передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, за законом зміна раніше визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів залежить лише від волі стягувача, а не обумовлена настанням певних обставин, таких як, наприклад, зміна майнового стану їх платника чи стягувача.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин та норми права які до них застосовуються, що, відповідно до пунктів 3 і 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового.

Позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів є правомірною, оскільки ґрунтується на вимогах закону (ч. 3 ст. 181 СК України).

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 у частці від доходу відповідача. суд виходить з такого.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1 і 2  ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів у цій справі, суд виходить з презумпції фізичного здоров`я, як дитини, так і її батька, оскільки інших відомостей про це сторони не надали. 

Відомості про майновий стан відповідача у справі відсутні. 

Проте, сторони також не надали відомості про наявність у відповідача зобов`язань перед іншими особами: утриманцями або кредиторами, які суттєво впливають на його здатність утримувати дитину. 

Відповідач проти пред`явлених до нього позивачкою вимоги ні в частині способу стягнення, ні в частині розміру аліментів не заперечував.

Суд бере до уваги, що заявлений позивачкою розмір аліментів у частці від доходу відповідача відповідає положенням ч. 5 ст. 183 СК України, які, зокрема, передбачають право того із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, а також ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів. 

У зв`язку з цим суд робить висновок, що справедливим і розумним буде присудження аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, позов підлягає задоволенню

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з неправильним встановленням судом правовідносин сторін та правових норм, які підлягають застосуванню до них, що привело до ухвалення неправильного рішення, а також у зв`язку з тим, що позовна вимога є обґрунтованою, вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу позивачки, яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому на відповідача покладається судовий збір за ставками, передбаченими п. 1, п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 4802,50 грн (1921 + (1921 х 150 %) = 4802,50 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити. 

Рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на дитину задовольнити.

Зміни встановлений рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року спосіб стягнення аліментів. 

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 4802,50 грн (чотири тисячі вісімсот дві гривні п`ятдесят копійок).

     Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко