ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/3860/17 Головуючий в І інстанції Рибас А.В.
Номер провадження 22-ц/819/186/2020 Доповідач Полікарпова О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2020 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого	Полікарпової О.М.	
суддів	Воронцової Л.П.	
  	Ігнатенко П.Я.	
секретар	Геленко А.М.  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Рибас А.В. від 25 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Білозерська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем першої черги,
в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.1983 року по день смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, яка складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вони удвох проживали. За життя спадкодавець заповіту не склав і спадкоємцем першої черги за законом є син ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , який з ним не спілкувався та не надавав йому допомоги. 
Вважає, що має право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що у період спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки й спільні витрати. Вона постійно піклувалась про чоловіка. З 2012 року його стан здоров`я погіршився і з цього часу він потребував постійної сторонньої допомоги. Коли він втратив можливість ходити та обслуговувати себе - здійснювала догляд за ним, а після його смерті поховала його за власні кошти. 
Ухвалою суду від 13.12.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5 .
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю разом з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 01 січня 1983 року до моменту смерті останнього.
Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги по відношенню до спадщини, яка залишилася після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, вказуючи на те, що судом першої інстанції неправильно оцінено докази у справі, а тому й неправильно застосовані норми матеріального права. Апелянт вважає, що позивач не довела сукупність підстав, передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, у частині неспроможності спадкодавця самостійно забезпечувати свої потреби, оскільки він не був визнаний інвалідом, міг самостійно пересуватися та себе обслуговувати, а надані позивачем медичні документи не доводять факту перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані. На думку апелянта, не доведений і факт матеріального утримання позивачем спадкодавця, зважаючи на значно менший розмір отриманої позивачем пенсії за період з 2015 по 2017 роки по відношенню до пенсії, отриманої спадкодавцем за той самий період. Просив скасувати судове рішення і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представники Білозерської державної нотаріальної контори та Дар`ївської сільської ради Білозерського району в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, свідка, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про встановлення факту тривалого проживання однією сім`єю із ОСОБА_6 по час відкриття спадщини, ОСОБА_4 посилається на те, що встановлення такого факту необхідно їй для отримання спадщини.
Визнання факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.
Як роз`яснено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 .
Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно – квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
На даний час спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є його син ОСОБА_2 , який 19.07.2017 року подав до Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори у Полтавській області заяву про прийняття спадщини. Дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_5 спадщину не приймала. 
Державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори у Херсонській області, куди звернулась позивач, листом від 26.12.2017 року, відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю підтвердження родинних відносин та необхідністю встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем. У листі також зазначено про наявність спадкоємця першої черги.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу не менше 5 років до часу відкриття спадщини позивач надала паспорт громадянина України, у якому з 10.07.2000 року зареєстроване її місце проживання: АДРЕСА_2 , а також довідку з Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області за № 02-21/1090 від 18.12.2017 року та акт обстеження від 15.12.2017 року, згідно якого ОСОБА_4 фактично проживала з ОСОБА_6 за вказаною вище адресою, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу з 1983 року та по день смерті останнього. 
Також судом допитані заявлені позивачем свідки – сусіди ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та лікуючий лікар померлого - ОСОБА_9 , які підтвердили факт спільного проживання позивача разом з померлим ОСОБА_6 однією сім`єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, протягом тривалого часу – понад 30 років, та зазначили що останні вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. 
Крім того, цей факт відповідачем ОСОБА_2 не заперечується.
Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 між собою та з іншими особами в зареєстрованому шлюбі не перебували.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та померлого ОСОБА_6 з січня 1983 року по день смерті ОСОБА_6 -25.05.2017 року, тобто їх відносини були сімейними в розумінні приписів  ч. 2 ст. 3 СК України.
Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Статтею 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у п.п.1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.
Як пояснив свідок ОСОБА_9 , який був допитаний як у суді першої, так і апеляційної інстанції, ОСОБА_6 був його пацієнтом через наявне у нього серцево-судинне захворювання. З 2012 року стан здоров`я його погіршився і позивач часто приводила його до лікарні, а ще частіше він навідував його на дому, оскільки квартира, де проживала позивач зі спадкодавцем, знаходиться в метрах 70-100 від лікарні. Крім ОСОБА_4 , здоров`ям ОСОБА_6 ніхто не цікавився. Позивач постійно перебувала поряд з чоловіком під час його стаціонарного лікування. 
З вересня 2016 року ОСОБА_6 почав втрачати рівновагу при ходінні, а тому ОСОБА_10 його весь час підтримувала. У листопаді 2016 року він міг, з її допомогою, тільки пересуватися по кімнаті, а у грудні 2017 року, за півроку до смерті, не зміг підніматися з ліжка і адекватно розмовляти. Таким чином, вже з вересня 2016 року ОСОБА_6 , за віком та станом здоров`я, був у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги. Під час відвідування ОСОБА_6 за місцем проживання він особисто бачив, що ОСОБА_4 забезпечувала потреби чоловіка у лікуванні, харчуванні, побуті. Позивач постійно надавала йому фізичну, моральну, матеріальну та психологічну допомогу, що неодноразово він бачив, проте ніколи не бачив у них дітей ОСОБА_6 . 
Вказане підтверджується вкладенням до медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 від 06.09.2016 р., яка зберігалася у Дар`ївській амбулаторії і яке витребувано судом апеляційної інстанції для перевірки наявного в матеріалах справи доказу - виписки з амбулаторної карти померлого ОСОБА_6 , виданої Дар`ївською амбулаторією загальної практики сімейної медицини від 15.12.2017 року №96, де відображено, що ОСОБА_6 з 2005 року хворів на серцево-судинне захворювання, з 2012 року стан його здоров`я різко погіршився, по декілька разів на рік він перебував на стаціонарному лікуванні і з цього часу вже потребував сторонньої допомоги. 
Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зазначили, що є сусідами ОСОБА_4 понад 30 років. Пояснили, що ОСОБА_6 внаслідок хвороби та похилого віку (помер за кілька днів до 90-річчя) потребував піклування та догляду, останні півроку життя перебував у лежачому та безпорадному стані. Позивач була єдина, хто піклувався та доглядав за ним. Вона прибирала, готувала їжу, годувала його з ложки, купувала ліки за кошти ОСОБА_6 та за особисті кошти, оскільки дітей у неї немає і всі кошти йшли на неї та ОСОБА_6 . До ОСОБА_6 ніхто з його родичів не приїздив, будь-якої допомоги на його утримання, лікування, догляд та, в подальшому на поховання, не надавав, поховання позивач здійснила за власні кошти, за допомогою сусідів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Перевіряючи доводи апелянта, колегія суддів погоджується з ними в тій частині, що факт перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані з 2012 року переконливими доказами не підтверджується і встановлений лише на оціночних судженнях свідків у справі. Разом тим вважає, що стороною позивача надані належні та допустимі докази щодо перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані протягом шести місяців перед його смертю і повністю погоджується з тим, що це є тривалим часом, як об`єктивно, так і з суб`єктивної сторони, оскільки, на час догляду за ОСОБА_6 позивач також була особою похилого віку і догляд за лежачим хворим, як стверджують свідки, потребував значних фізичних зусиль з її боку. 
За встановлених у справі обставин вбачаються правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни у позивача черговості на одержання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.
Доводам апелянта про те, що позивачем не доведений факт матеріального утримання спадкодавця, зважаючи на значно менший розмір отриманої позивачем пенсії по відношенню до пенсії отриманої спадкодавцем, судом першої інстанції дано правильну оцінку, з якою колегія суддів повністю погоджується і підстав для іншої їх оцінки не вбачає. 
Таким чином доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку судом першої інстанції наданих доказів є безпідставними, оскільки обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.
Як правильно зазначив районний суд, зміна черговості у спадкуванні лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до ст.ст.1261 - 1265 ЦК України. 
Разом з тим, правильно навівши норму права, суд першої інстанції помилково визнав ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги, замість того, щоб надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його резолютивної частини у відповідності із нормою матеріального права.
Керуючись ст.274, 276, 281 ЦПК України, суд
        п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2019 року в частині визнання ОСОБА_4 спадкоємцем першої черги змінити, визнати ОСОБА_4 такою, що має право на спадкування поряд із спадкоємцями першої черги по відношенню до спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова
Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 25 лютого 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова