ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 січня 2020 року           справа №264/3966/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г.,  Гайдара А.В.,  розглянув  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення  Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02 грудня 2019 р.  у справі  № 264/3966/19 (головуючий І інстанції суддя Пустовойт Т.В.)  за позовом   ОСОБА_1  до  поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гаха Андрія Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

                                            ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 19.06.2019 року звернувся до  Іллічівського районного суду м. Маріуполя   з  позовною заявою  до  поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гаха Андрія Анатолійовича  (далі - відповідач), в якій просив скасувати постанову від 11.06.2019 року серія ЕАВ № 1221104 про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 255, 00 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення (а.с. 2-5).  
Рішенням  Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02 грудня 2019 р.  у справі  № 264/3966/19 в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 114-116).
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу,  в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою  задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів вказує на те, що до в постанові необхідно обов`язково зазначати технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, посилається на постанову Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №  428/2769/17, № 464/2309/17 від 31.01.2019 року.
Таким чином, технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, за відсутності в оскаржуваній постанові посилань на нього, не є належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.
Також апелянт зазначає, що на фотознімках не видно, що вимірювання швидкості руху сталося саме на автомобілі позивача; відповідачем умисно проводилась фіксація на відстані, що значно перевищувала оптимальну, що дає підстави сумніватися у точності вимірювання; відсутні докази того, що транспортний засіб рухався у населеному пункті; відповідачем використовувався прилад для вимірювання швидкості на якому відсутня пломба або повірочне тавро.
Крім того, прилад «Трукам», який інспектор тримав в руках, повинен  бути стаціонарно вмонтованим згідно ст. 40 Закону № 580; посилається на практику Сьомого апеляційного адміністративного суду.
За таких обставин вважає, що не порушував Правил дорожнього руху (далі - ПДР).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач  просить в апеляційній скарзі позивача відмовити у повному обсязі, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис, встановив наступне.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 червня 2019 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1221104 поліцейським роти № 2 батальйону № 1 УПП в Донецькій області сержанта поліції Гахом А.А. притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема за те, що 11 червня 2019 року за часом 12-38 годин, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito» державний номерний знак НОМЕР_1 на 620 км автошляху М-14, в межах населеного пункту смт. Мангуш Мангушського району Донецької області, допустив порушення обмеження швидкості в населеному пункті на 43 км/год, а саме: рухався зі швидкістю 93 км/год. при дозволеній не більш 50 км/год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України. Вказане порушення тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 122 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 255 грн. (а.с. 7).
Спірним у даній справі є правомірність винесення  поліцейським роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гахом А.А. постанови серії  ЕАВ № 1221104 від 11.06.2019, якою   позивача  притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу  у розмірі 255 грн. за порушення   вимог п.  12.4   Правил дорожнього руху України.
Суд апеляційної не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, зокрема,  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
За  правилами  ст. 7 КУпАП  ніхто  не  може  бути   підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За унормуванням ст. 222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів),  частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За  правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).
За унормуванням  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм  внутрішнім  переконанням,  що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати  і  неухильно  дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
П. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів  України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила, ПДР), передбачено, що учасники дорожнього   руху    зобов`язані  знати  й  неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що обставини порушення Правил дорожнього руху підтверджуються наявними записами з технічного засобу лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI  20/20 серії № ТС000587 (фото файл АН60261В), який має сертифікат, зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки  за  номером УЗ3197-12 і відповідачем на підтвердження цієї обставини надані копії належних документів, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Разом з тим, частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (в редакції  Закону України № 2262 від 21.12.2017 року, що набрав чинності 27.09.2018 року).
Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція).
За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП у наведеній вище редакції, при тому що у розділі II. Прикінцеві положення  Закону № 2262 від 21.12.2017 року у п. 3. Кабінету Міністрів України  встановлено обов`язок «3. Кабінету Міністрів України до дня набрання чинності цим Законом: забезпечити розроблення та перегляд нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом».
Разом з тим, додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення (пункт 8 - «До постанови додаються…»).
Як вбачається з матеріалів справи,  наданий відповідачем до суду диск із записом нагрудної відеокамери поліцейського та технічного засобу лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI  щодо фіксування факту правопорушення, не зазначений в пункті 8 оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим остання не може бути визнана такою, що складена у відповідності до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції № 1395.
Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення пункту 12.4  Правил дорожнього руху відповідачем не надано.
Оскільки оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності   не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, суд погоджується з доводами апелянта, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Подібна правова позиція   висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.04.2018 (справа № 202/2862/17, 2-а/202/143/2017), від 26.04.2018 (справа № 200/5590/17 (2а/200/669/17)),  20.12.2019 року (справа № 191/1060/17 (2-а/191/94/17)), від 23.12.2019   (справа № 524/253/17) і є обов`язковою для суду апеляційної інстанції з огляду на вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України.
Суд першої інстанції прийшов до помилкового   висновку, що порушення позивачем Правил дорожнього руху зафіксовано у належний спосіб і підтверджено належними доказами,  оскільки відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП  абзац четвертий викладено в новій редакції Закону України № 2262-VIII від 21.12.2017, за якою постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
За унормуванням ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції  вважає належним способом захисту порушених прав позивача скасування оскарженої постанови  у справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за  ч. 1  ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 255 грн. 
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне   апеляційну скаргу позивача   задовольнити, а рішення суду першої інстанції    скасувати, задовольнивши  позовні вимоги.
За приписами ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема,  скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
                                 
                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу    ОСОБА_1  на рішення  Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02 грудня 2019 р.  -  задовольнити.
Рішення  Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02 грудня 2019 р.  у справі  № 264/3966/19  -  скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позов   ОСОБА_1  до  поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гаха Андрія Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення  задовольнити.
Скасувати постанову від 11.06.2019 року серія ЕАВ № 1221104 про притягнення   ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 255, 00 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                   Г.М. Міронова

Судді                                                                                         Т.Г.Арабей 

                                                                                                  А.В. Гайдар