ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" січня 2020 р.           Справа№ 910/6979/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Ткаченка Б.О. 
 
при секретарі судового засідання : Романовій Ю.М.
за участю представників сторін: 
від позивача: Семко В.С. довіреність № 03/01-2020_С  від 03.01.2020 року; 
від відповідача: Пешков О.О. довіреність № 019-228  від 18.12.2019 року; 
від третьої особи-1: не прибув;   
від третьої особи-2: не прибув,   
від третьої особи-3: Сівак О.В. довіреність № ордер серія АС №100131  від 13.01.20 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування"
на рішення     Господарського суду міста Києва від 08.08.2019  року (дата підписання повного тексту 08.08.2019 року) 
у справі     № 910/6979/19 (суддя: Павленко Є.В.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" 
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фізична особа ОСОБА_1 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 
2. Фізична особа ОСОБА_2 
3. Виробничо-комерційна фірма "Віта-Авто" у формі товариства з обмеженою відповідальністю
про стягнення 100 000,00 грн.,
                                        
ВСТАНОВИВ:

          Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (далі - позивач)  звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фізична особа ОСОБА_1 (далі - третя особа 1), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  Фізична особа ОСОБА_2 (далі - третя особа 2),  Виробничо-комерційна фірма "Віта-Авто" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - третя особа 3)
про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 100 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.
             Господарський суд міста Києва у задоволенні позову  Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" відмовив своїм рішенням від 08.08.2019 року (дата підписання повного тексту 08.08.2019 року).
              Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в який просило рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Одночасно з апеляційною скаргою Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування"  подало клопотання про призначення судової авто технічної експертизи. 
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема не застосував до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 16.07.2018 року №910/20412/16. Відповідно до якого, відсутність в матеріалах  справи судового рішення, яким особа була притягнута до  адміністративної відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути підставою  для відмови у позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. 
          Так, скаржник вказав, що  суд першої інстанції неправомірно не прийняв до уваги  висновок експертного дослідження від 10.12.2018 року №12-1/46.
          Крім того, скаржник зазначив, що судом першої інстанції надано хибну оцінку постанові Летичівського районного суду Хмельницької області  від 14.12.2018 року. 
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 року справу № 910/6979/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.
                Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року у справі № 910/6979/19 та призначив розгляд справи на 22.10.2019 року своєю ухвалою від 09.09.2019 року.
                 20.09.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу,  в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року у справі №910/6979/19 - без змін. Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що за відсутності в матеріалах справи  доказів на підтвердження  вини ОСОБА_2 в скоєнні  дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої  пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб  «ЛЕКСУС», державний реєстраційний  № НОМЕР_1 , ПАТ «СК «Українська страхова група» вважає,  що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог. Також, відповідач зазначив, що висновок експертного дослідження №12-1/46 від 10.12.2018 року є неналежним та недопустимим доказом по справі, а тому не повинен братися до уваги судом при розгляді справи по суті. 
                 10.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній, зокрема  зазначає, що  відповідач визнає факт порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, але відмовляється визнавати причинно-наслідковий зв`язок між даним порушенням та настанням дорожньо - транспортної пригоди. 
                Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/6979/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Коротун О.М., Майданевич А.Г.
             Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року у справі № 910/6979/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г. своєю ухвалою від 22.10.2019 року.
                      Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року у справі № 910/6979/19 на 05.12.2019 року соєю ухвалою від 22.10.2019 року.
                 28.10.2019 року  через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи 1 надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу,  відповідно до якого останній, зокрема  зазначає, що відповідач посилається виключно на формальну невідповідність  - відсутність у висновку експертного дослідження зазначення щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність, при тому, що  у даному висновку прямо зазначено, яким законом керувався  експерт при проведенні дослідження Закон України від 25.02.1994 року №4038-XII «Про судову експертизу».  
               31.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.
               Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/6979/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
            Північний апеляційний господарський суд прийняв до провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року у справі № 910/6979/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г., своєю ухвалою від 05.12.2019 року.
                 05.12.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
          Колегія суддів, розглянувши дане клопотання дійшла висновку про залишення його без розгляду, оскільки позивачем при поданні даного клопотання не були дотримані норми п. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. 
             Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 у справі № 910/6979/19, своєю ухвалою від 05.12.2019 року.           
          У судовому засіданні 14.01.2020 року скаржник підтримав клопотання про проведення судової авто технічної експертизи  у справі №910/6979/19.
          Представники відповідача та третьої особи 3 в судовому засіданні заперечували проти даного клопотання.
Північний апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" про проведення судової авто технічної експертизи  у справі №910/6979/19, своєю ухвалою від 14.01.20019 року. 
14.01.2020 року у судовому засіданні скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати.            
          Представники відповідача та третьої особи 3 в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 14.01.2020 року заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін. 
          Представники третіх осіб 1, 2 у судове засідання 14.01.2020 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2019 року.
          Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників третіх осіб 1, 2, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. 
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування"   - без  задоволення, з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
           01.06.2018 року між Компанією та виробничо-комерційною фірмою "Віта-Авто" у формі товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0301-18-00209, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8795891, предметом якого було страхування цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу "VOLVO", державний номерний знак: НОМЕР_2 .
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 08.11.2018 року на автодорозі М-12 Стрий - Знам`янка 311 км 750 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля "VOLVO", державний номерний знак: НОМЕР_2 , з напівпричепом "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , під час виконання обгону виявив неуважність, недотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з вищевказаним автомобілем "VOLVO", чим порушив пункти 2.3б, 13.3 Правил дорожнього руху України.
          Зазначені обставини були встановлені постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 14.12.2018 року в справі № 678/1468/18 (суддя  Лазаренко А.В.), якою водія автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Проте суддя Лазаренко А.В., який виносив дану постанову, звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з малозначністю правопорушення, та, обмежившись усним зауваженням, закрив провадження у цій справі (копія даної постанови наявна у матеріалах справи).
           09.11.2018 року представник виробничо-комерційної фірми "Віта-Авто" звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (реєстраційний номер ЗСКА-8973).
          Враховуючи постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від  14.12.2018 року в справі № 678/1468/18, 19.02.2019 року відповідачем було складено страховий акт № ЗСКА-8973, яким було встановлено розмір страхового відшкодування у розмірі 509 974,22 грн, що складає вартість збитків, завданих автомобілю "VOLVO", державний номерний знак: НОМЕР_2 . Вказана сума страхового відшкодування була сплачена Компанією на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВОЛЬВО УКРАЇНА" платіжним дорученням від 20.02.2019 року № 3773.
           19.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою № 15/04/9.01/1724.18 про виплату йому страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту від  23.11.2017 року  № 011062, укладеного між Товариством та ОСОБА_1 
           03.01.2019 року Товариство на підставі заяви ОСОБА_1 від 19.12.2018 року  № 15/04/9.01/1724.18, страхового акту від 02.01.2019 року № 2708, звіту про визначення вартості матеріального збитку від 1212.2018 року № 4554, ремонтної калькуляції від 12.12.2018 року № 1942 та акту виконаних робіт від 08.11.2018 року, складеного фізичною особою-підприємцем Кісаровим О.Г., здійснило на користь акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (вказаний одержувач був зазначений самим ОСОБА_1 у його заяві) виплату страхового відшкодування у розмірі 1 029 020,93 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 03.01.2019 року № 1.
          Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на висновок експертного дослідження від 10.12.2018 року № 12-1/46, складений судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Грабовським О.І. Вказаним висновком було встановлено, що в заданій дорожній ситуації (з технічної точки зору) водій автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ) для уникнення зіткнення із вантажним автопоїздом у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 , повинен був діяти відповідно до вимог пункту 10.1 та горизонтальної розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України. При виконанні зазначених вимог, порушення яких (з технічної точки зору) знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, вказаний водій мав технічну можливість попередити зіткнення із автопоїздом у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 .
Водночас у даному висновку експерт зазначив, що у заданій дорожній ситуації (з технічної точки зору) водій вантажного автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 (ОСОБА_2 ) повинен був діяти відповідно до вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, невиконання яких (з технічної точки зору) знаходиться у причинному зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди. При виконанні зазначених вимог вказаний водій мав технічну можливість попередити зіткнення із автомобілем "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 .
          Враховуючи зазначений висновок, а також беручи до уваги те, що цивільно-правова відповідальність водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у Компанії за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК8795891, Товариство звернулося до відповідача із заявою про страхове відшкодування від 14.02.2019 року № 15/04/8.04/072-19. У даній заяві позивач просив Компанію здійснити на його користь страхове відшкодування в розмірі 514 510,47 грн, що складає 50 % від розміру страхового відшкодування, виплаченого Товариством ОСОБА_1 .
          Проте, як вбачається з матеріалів справи  відповідач листом від 08.04.2019 року № 03/1830 відмовив в задоволенні заяви позивача про страхове відшкодування у зв`язку з її необґрунтованістю.
          Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
          Згідно ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
          Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
          Страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України "Про страхування"). 
          Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
          Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що коли цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик у межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Він бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника в межах страхової суми за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоди, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду.
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору.  
          Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
          У той же час відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
          Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, останні не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст. ст. 73, 76-79   Господарського процесуального кодексу України доказів, які підтверджують вину водія вантажного автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 у спричиненні 08.11.2018 року ДТП на автодорозі М-12 Стрий - Знам`янка 311 км 750 м та спричиненні шкоди автомобілю "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахованому в позивача.
          Щодо посилання скаржника на висновок експертного дослідження від 10.12.2018 року № 12-1/46, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Грабовським О.І., колегія суддів відзначає наступне.
          Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової  відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від16.04.2019 року №927/623/18).
          Проте, даний висновок не може бути належним доказом наявності вини в діях ОСОБА_2 , який був учасником вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у наведеному висновку в порушення вимог ч. 7 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України відсутні відомості про те, що вказаний експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 
          Відповідно до ч. 7 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України , у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.          
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що у наведеному висновку не досліджувалося (та не могло досліджуватися) питання наявності у діях ОСОБА_2 вини у спричиненні вищезазначеної ДТП, а дії цієї третьої особи були досліджені на предмет їх відповідності вимогам Правил дорожнього руху України, з урахуванням причинно-наслідкового зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди, лише з технічної точки зору, про що прямо вказано у даному висновку.
          Відповідно до ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про правопорушення, передбачені ст. 124 цього Кодексу, розглядаються виключно судами.
           Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
          Також, колегія суддів приймає до уваги, що вина ОСОБА_2 у спричиненні ДТП та завданні шкоди майну третіх осіб в установленому законом порядку не була встановлена і постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 14.12.2018 року в справі № 678/1468/18, оскільки у даному судовому рішенні було лише констатовано викладені в експертному дослідженні від 10.122018 року № 12-1/46 обставини.
          Крім того, у рамках розгляду справи № 678/1468/18 питання щодо наявності вини в діях ОСОБА_2 чи притягнення його до відповідальності судом не вирішувалося, тоді як будь-яких інших доказів наявності вини вказаної третьої особи у спричиненні ДТП та пошкодженні автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахованого у позивача, матеріали справи не містять та не були надані скаржником ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції. 
          Таким чином, колегія суддів приймає як наладжене твердження відповідача викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що постанова Летичівського районного суду Хмельницької області по справі №678/1468/18 від 14.12.2018 року та висновок експертного дослідження №12-1/46 від 10.12.2018 року не є належними та допустимими доказами наявності (відсутності) вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а доводять лише ознаки порушення правил дорожнього руху України.  
          З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як нажене твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції неправомірно не прийняв до уваги  висновок експертного дослідження від 10.12.2018 року №12-1/46 та надав хибну оцінку постанові Летичівського районного суду Хмельницької області  №678/1468/18 від 14.12.2018 року. 
          Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції,  за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП внаслідок порушення ОСОБА_1 пункту 2.3.б Правил дорожнього руху України та пункту 13.3 Правил дорожньої розмітки, уповноваженими представниками Управління патрульної поліції в Хмельницькій області було складено адміністративний протокол БД224822. 
          Однак, матеріали справи не доказів, які б свідчили про складення уповноваженими посадовими особами Національної поліції відповідного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення водієм автопоїзда у складі автомобіля "VOLVO FM 400", державний номерний знак: НОМЕР_2 , та напівпричепа "SCHWARZMULLER", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 .
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що  вищезазначені дії посадових осіб Національної поліції ні позивачем, ні ОСОБА_1 оскаржені не були.
          Щодо посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 16.07.2018 року у справі №910/20412/16, колегія суддів відзначає, що в даному випадку інші правові підстави, а саме водія автомобіля "LEXUS", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
          Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні. 
          Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.  
          При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).
          Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                  
                                                      ПОСТАНОВИВ:
                    
           1. Апеляційну скаргу   Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування"   залишити без задоволення.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 року у справі №910/6979/19 залишити без змін.
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
           4.   Матеріали справи №910/6979/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В.  Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 27.01.2020 року.