20.02.20
22-ц/812/266/20
Провадження № 22-ц/812/266/20         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

                                       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 472/1023/19-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Галущенка О.І., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Лівшенком О.С.,
переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом 
товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА»
до ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою 
товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА»
на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 16 жовтня 2019 року суддею Кучерявенком С.С. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),
У С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позивач зазначав, що 17 вересня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 08404/0008XSGF, за яким остання отримала 12 000 грн. строком до 17 вересня 2016 року зі сплатою 29,99 % річних. Кредитні зобов`язання в повному обсязі відповідачка не виконала. 22 березня 2018 року за договором купівлі - продажу майнових прав ПАТ «ПлатинумБанк» відступило ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» право вимоги заборгованості за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 . Станом на 10 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 складає 43 696, 68 грн., з яких 12 000 грн. за тілом кредиту, 16 870, 02 грн. за відсотками на дату відступлення права вимоги, 4 760 грн. за відсотками з моменту відступлення права вимоги до дати розрахунку боргу, 1 081 грн. річних за прострочення грошового зобов`язання, 4 699, 52 грн. інфляційних втрат та 4 286, 14 грн. пені (за подвійною обліковою ставкою НБУ), які ФК «ЖЕНЕВА» просила стягнути з відповідачки. Позивач також просив відшкодувати 1 921 грн. судового збору та 20 000 грн. витрат на правничу допомогу.
Відповідачка ОСОБА_1 правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. В судовому засіданні її представник заперечував право товариства на стягнення боргу, посилаючись на наявність виконавчого напису нотаріуса щодо стягнення боргу за цей період.
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» просило рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт не погодився з підставою відмови в позові, якою стала наявність виконавчого напису нотаріуса від 24 січня 2019 року  про стягнення з ОСОБА_1  цього боргу, посилаючись на те, що суд у тому ж складі того ж дня (16 жовтня 2019 року) скасував виконавчий напис нотаріуса. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , посилаючись на законність висновків суду, просив у її задоволенні відмовити.
Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже скористався правом позасудового вирішення спору шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса, а тому стягнення боргу за судовим рішенням призведе до подвійного стягнення коштів на користь кредитора.
Проте з таким висновком суду та застосуванням ним норм цивільного законодавства погодитись не можна.
Так, згідно зі статтею 526 ЦК  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК ).
Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (стаття 549 ЦК).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 ЦК).
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Діюче законодавство (глава 47 ЦК) передбачає порядок та підстави заміни сторони у зобов`язанні, в тому числі кредитора.  
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК  кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).  
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК).
Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (стаття 518 ЦК).
З матеріалів справи вбачається, 17 вересня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 08404/0008XSGF (далі – Кредитний договір), за яким останній встановлено кредитний ліміт в розмірі 12 000 грн. (а.с. 8-10). 
Умовами договору передбачено розмір процентів (пункт 4.8 Кредитного договору) – 29, 99%, розмір щомісячного платежу - 780 грн. (пункт 1.5 ), комісії -238, 8 грн. (пункт 1.6), строк дії кредитного ліміту – 36 місяців (пункт 1.7) та наслідки порушення строків внесення платежів – штрафи (пункт 4.6). 
Строк дії кредитного ліміту закінчився 17 вересня 2016 року.
22 березня 2018 між ПАТ «ПлатинумБанк» та ФК «ЖЕНЕВА» укладено договір № 147 про відступлення права вимоги (далі – Договір № 147), за яким первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку № 1 (пункт 1).
Право вимоги, яке переходить до нового кредитора, зазначено в Додатку № 1 (пункт 2 Договору № 147).
Відповідно до Додатку № 1 за Кредитним договором банком передано позивачу вимогу щодо сплати тіла кредиту – 12 000 грн. та залишок за процентами 20 825,38 грн. (а.с. 18).
24 січня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області вчинено виконавчий напис № 58 щодо стягнення з ОСОБА_1 52 621, 78 грн. кредитної заборгованості, з яких 12 000 грн. за тілом кредиту, 22 659, 28 грн. за процентами, 647, 01 грн. комісії та 17 315, 49 грн. пені (а.с. 74).
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 89-93). Рішення набуло законної сили.
Отже, обґрунтовуючи відмову у стягненні боргу наявністю виконавчого напису нотаріуса тоді, коли цей виконавчий напис оспорюється в суді, а рішення про його скасування ухвалюється того ж дня та судом у тому ж складі, суд першої інстанції порушив не тільки норми матеріального та процесуального права, а позбавив сторони права на розгляд їх спору судом.
Тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.
При визначенні підстав та обсягу відповідальності ОСОБА_1 за Кредитним договором, апеляційний суд, насамперед, виходить з аналізу складових заборгованості відповідачки та підстав виникнення права вимоги у ФК «ЖЕНЕВА». 
Так, станом на 10 липня 2019 року ФК «ЖЕНЕВА» визначила кредитну заборгованість ОСОБА_1 в загальному розмірі 43 696, 68 грн., з яких з яких 12 000 грн. за тілом кредиту, 16 870, 02 грн. за відсотками на дату відступлення права вимоги, 4 760 грн. за відсотками з моменту відступлення права вимоги до дати розрахунку боргу, 1 081 грн. річних за прострочення грошового зобов`язання, 4 699, 52 грн. інфляційних втрат та 4 286, 14 грн. пені. (а.с. 11-12, 13-14).
Заборгованість за тілом кредиту 12 000 грн. була передана позивачеві як новому кредитору 22 березня 2018 року за Договором № 147.
Відомостей про зміну цього розміру матеріали справи не містять.
Аргументованих заперечень щодо заборгованості за тілом кредиту в цьому розмірі ОСОБА_1 та її представник не мали.
Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за Кредитним договором в розмірі 12 000 грн. 
Заборгованість за процентами, визначена банком станом на 22 березня 2018 року в розмірі 20 825, 38 грн., залишилась непогашеною в розмірі 16 870,02 грн. (а.с.11, 18).
Проте, як зазначено вище, проценти, розмір яких передбачено Кредитним договором, підлягають нарахуванню лише протягом дії кредитного ліміту, тобто до 17 вересня 2016 року.
Оскільки інших відомостей щодо розрахунку заборгованості за процентами сторони суду не надали, розмір процентів станом на 17 вересня 2016 року апеляційний суд визначає як різницю між розміром процентів станом на 22 березня 2018 року (16 870,02 грн.) та розміром процентів, які нараховані за період після закінчення строку дії договору, тобто за період з 17 вересня 2016 року по 22 березня 2018 року.
Такий період складає 552 дні, а розмір процентів за цей час - 5 442, 56 грн. (12 000 х 29,99% : 365 днів х 552 дні).
Отже, проценти, нараховані в межах дії Кредитного договору за його умовами, складають 11 427, 45 грн. (16 870,02 – 5 442, 55). 
За період з 22 березня 2018 року по 10 липня 2019 року, тобто поза межами дії Кредитного договору, позивач не має права на отримання процентів в розмірі, передбаченому цим договором. 
Проте це не позбавляє позивача права на отримання в порядку частини 1 статті 1048 ЦК процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, на що і посилається позивач.
За цей період, враховуючи ставки НБУ (а.с. 13), проценти на тіло кредиту 12 000 грн. складають: 
з 22 березня по 12 липня 2018 року за ставкою НБУ - 17,0 %, всього – 631, 56 грн. (12 000 грн. х 17% : 365 днів х 113 днів);
з 13 липня по 6 вересня 2018 року за ставкою 17,5 % - 322, 19 грн. (12 000 х 17.5 % : 365 днів х 56 днів);
з 7 вересня по 31 грудня 2018 року за ставкою 18 %, - 680, 54 грн. (12 000 х 18 % : 365 днів х 115 днів);
з 1 січня по 25 квітня 2019 року за ставкою 18 % - 680, 54 грн. (12 000 х 18 % 6 365 днів х 115 днів);
З 26 квітня по 10 липня 2019 року за ставкою 17,5 % - 437, 26 грн. (12 000 х 17. 5 % : 365 днів х 76 днів);
Всього за період з 22 березня 2018 року по 10 липня 2019 року розмір процентів складає 2 752, 09 грн. 
Відповідно до статті 625 ЦК з боржника підлягають стягненню :
-3% річних за період з 22 березня 2018 року по 10 липня 2019 року, тобто 
за 476 днів, що складає 1 024, 23 грн. (12 000 + 11427,45 + 2 752, 09) х 3% : 365дн. х 476 днів); 
-втрати від інфляції грошових коштів у урахуванням коефіцієнту інфляції з березня 2018 року по 10 липня 2019 року (1.099) : 2 589 грн. ((12 000 + 11427,45 + 2 752, 09 грн.) х 1. 099).
При цьому апеляційний суд не може погодитись з застосуванням правил статті 625 ЦК за період, зазначений позивачем, а саме з 9 липня 2016 року, оскільки за умовами Договору відступлення позивач, як новий кредитор, набув права вимоги в обсязі, зазначеному в додатку № 1(пункт 2 Договору № 147).
Такими вимогами є заборгованість за тілом кредиту та відсотками (а.с.18).
Не можуть бути задоволені і вимоги про стягненні пені в розмірі 4 286,14 грн., оскільки умовами Кредитного договору стягнення такого виду неустойки не передбачено.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ФК «ЖЕНЕВА», як нового кредитора, підлягає стягненню за Кредитним договором 29 792, 77 грн. заборгованості, в тому числі 12 000 грн. за тілом кредиту, 11 427, 45 грн. за процентами (станом на 22 березня 2018 року), 2 752, 09 грн. за процентами (за період з 22 березня 2018 року по 10 липня 2019 року), 1 024, 23 грн. річних (3%) та 2 589, 01 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Судові витрати
Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 статті 133 ЦПК).
Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Принцип обґрунтованості судових витрат запроваджено й практикою Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268); а сума гонорару, яка визначена між адвокатом та клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).
На підтвердження витрат на правничу допомогу ФК «ЖЕНЕВА» надала копію договору про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Вердикт» від 11 червня 2018 року, платіжного доручення від 29 березня 2019 року про оплату правової допомоги, прайс-лист Адвокатського об`єднання «Вердикт» та акт прийому-передачі виконаних робіт від 11 червня 2019 року (а.с. 29-33).
За актом прийому-передачі виконаних робіт від 11 червня 2019 року правові консультації позивачу надавались протягом 5 годин, вартість яких склала 12 000 грн. На складання позовної заяви витрачено 4 години, вартість - 8 000 грн.
Враховуючи, що спірні правовідносини за правовою оцінкою не є складними, справа за ціною позову є малозначною, а правнича допомога полягала у підготовці матеріалів позовної заяви для звернення до суду, апеляційний суд не може погодитись з обґрунтованістю оплати правничої допомоги у 20 000 грн.
З урахуванням принципу обґрунтованості та пропорційності, а також виходячи з часткового задоволення позову, апеляційний суд вважає співмірною компенсацію витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., які підлягають стягненню з відповідачки.
Витрати позивача на сплату судового збору в суд першої та апеляційної інстанції складають 4 802, 50 грн. (1 921 + 2 881,5).
За принципом пропорційності відшкодування судових витрат позивачеві підлягає стягненню 3 274, 39 грн.
Отже, ФК «ЖЕНЕВА» набула право на відшкодування 3 274, 39 грн. судових витрат та 3 000 грн. витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» задовольнити частково.
Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Веселинівським РВ УМВС України в Миколаївській області 3 листопада 1998 року) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» (код ЄДРПОУ 40888017, вул. Верхній Вал, 28/12, м. Київ, 04071) за кредитним договором № 08404/0008XSGF від 17 вересня 2013 року кредитну заборгованість станом на 10 липня 2019 року в загальному розмірі 29 792, 77 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» 6 274, 39 грн. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                О.І.Галущенко 

Н.О.Шаманська

--------------------------------
Повну постанову складено 20 лютого 2020 року.