ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №0540/6296/18-а
адміністративне провадження №К/9901/12007/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №0540/6296/18-а
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року (прийняте у складі головуючого судді - Смагар С.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Компанієць І.Д., суддів: Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.)

У С Т А Н О В И В :

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просила: 

1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не донарахування та невиплати в повному обсязі грошового забезпечення (компенсації податку на доходи фізичної особи, надбавки за особливі умови праці), ненадання при звільненні реальної довідки про розмір додаткового грошового забезпечення та грошового атестату;

1.2. зобов`язати відповідача виплатити належні суми грошового забезпечення, а саме надбавку за особливі умови служби за березень та квітень 2018 року - 9230 грн. та 3417 грн. 33 коп. відповідно, в загальній сумі 12647 коп. 33 коп., недоплачену в березні 50% відсоткову надбавку за вислугу років в сумі 461 грн. 50 коп., незаконно нараховані та враховані в квітні 2018 року внески профспілки в сумі 342 грн. 13 коп., компенсацію податку з доходів фізичної особи з 1 січня 2017 року по 26 квітня 2018 року в сумі 77420 грн. 82 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 4560 грн. 14 коп., середньомісячний заробіток за весь час затримки в сумі 75773 грн. 59 коп. за несвоєчасний розрахунок при звільненні;

1.3. зобов`язати відповідача відшкодувати заподіяну моральну шкоду в розмірі 30000 грн.;

1.4. зобов`язати відповідача виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області новий грошовий атестат про розмір фактичного грошового забезпечення та довідку щодо додаткових видів грошового забезпечення з повною інформацією (з урахуванням уточненої позовної заяви);

1.5. встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі провів остаточний розрахунок при звільненні, допустив порушення щодо нарахування та виплати належних сум грошового забезпечення у березні та квітні 2018 року та не відобразив у грошовому атестаті для призначення її пенсії за вислугу років фактичні суми додаткових видів грошового забезпечення.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 проходила службу в Маріупольській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань.

3.1. Наказом Державної фіскальної служби України від 26 квітня 2018 року № 673-о «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено з посади податкової міліції ДФС за власним бажанням полковника податкової міліції ОСОБА_1 - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Маріупольської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області.

3.2. Наказом Головного управління ДФС у Донецькій області від 26 квітня 2018 року № 115-о оголошено наказ Державної фіскальної служби України від 26 квітня 2018 року № 673-о «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 полковника податкової міліції ОСОБА_1 26 квітня 2018 року з органів податкової міліції та з посади начальника слідчого управління фінансових розслідувань Маріупольської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області, у запас за п.п. «ж» п. 64 (за власним бажанням).

3.3. Відповідно до цього наказу управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Маріупольської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області наказано виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (із змінами та доповненнями).

3.4. Відповідно до розрахункового листа за 2018 рік позивачу за березень 2018 року було нараховано: основний оклад -7750 грн; надбавку за вислугу років - 4153,5 грн; надбавку за звання - 1480 грн; за секретність - 1162,5 грн; премія щомісячна - 792,9 грн.

3.5. За квітень 2018 року ОСОБА_1 нараховано: основний оклад - 4486,84 грн; надбавку за вислугу років - 3133,34 грн; надбавку за звання - 856,84 грн; за секретність - 673,03 грн; премія щомісячна - 3814,2 грн; відпустка ПМ - 5448,41 грн; оздоровчі ПМ - 15800,4 грн.

3.6. Розрахунок при звільненні ОСОБА_1 було здійснено 14 травня 2018 року.

3.7. 11 травня 2018 року відповідачем видано грошовий атестат № 6, яким засвідчено, що полковник ОСОБА_1 начальник слідчого управління фінансових розслідувань мала: 
посадовий оклад 7750 грн. на місяць, 
оклад за військовим або спеціальним званням 1480 грн. на місяць, 
відсоткову надбавку за вислугу років 50 % (вислуга років на 01.03.2018 року визначена 27 років 01 місяць 09 днів),
надбавку за таємність 1162,5 грн.
Також, у даному грошовому атестаті відповідачем визначено, що позивач задоволений такими видами грошового утримання:
-посадовим окладом по 26 квітня 2018 року у сумі 4078,95 грн.,
-надбавкою за роботу в умовах режимних обмежень (15%) по 26 квітня 2018 року у сумі 611,84 грн.,
-окладом за військовим або спеціальним званням по 26 квітня 2018 року у сумі 778,95 грн.,
-відсотковою надбавкою за вислугу років (50%) по 26 квітня 2018 року у сумі 2428 грн. 95 коп.,
-відпускними у сумі 5448,41 грн.,
-грошовою компенсацією за відпуску у сумі 40318,26 грн.,
-вихідною допомогою при звільненні у сумі 106652,7 грн.,
-оздоровчими у сумі 15800,4 грн.,
-щомісячною премією у сумі 3814,2 грн.

3.8. 15 травня 2018 року відповідачем видано довідку про додаткові види грошового забезпечення позивача в Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області за період роботи з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2018 року, в якій зазначено розміри надбавок:
-відповідно до постанови КМУ від 09 березня 2006 року № 268 за високі досягнення у праці;
-відповідно до постанови КМУ від 15.06.1994 року №414 за таємність (15%);
-розміри щомісячної та разової премії, матеріальної допомоги

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

4. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року, позов задоволено частково.

4.1. Визнано протиправними дії Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекцій Головного управління ДФС в Донецькій області щодо включення до довідки від 21 червня 2018 року № 62/10-05-013 премії ОСОБА_1 за березень 2018 року у меншому розмірі в сумі 792 грн. 90 коп. 

4.2. Зобов`язано Маріупольську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 надміру сплачені профспілкові внески за квітень 2018 року в сумі 342 грн. 13 коп.

4.3. Зобов`язано Маріупольську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Донецькій області підготувати грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 , включивши фактично нараховану суму премії за березень 2018 року у розмірі 3814 грн. 20 коп. та спрямувати їх до Головного управління ДФС в Донецькій області для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

4.4. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

4.5. Відмовляючи в частині позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання виплатити позивачу компенсацію податку з доходів фізичної особи з 01 січня 2017 року по 26 квітня 2018 року, оскільки положення пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України до позивача не застосовуються.

4.6. Надбавка за особливе проходження служби як додатковий вид грошового забезпечення була скасована з 01 березня 2018 року, тому відсутні підстави для її виплати позивачу за березень та квітень 2018 року.

4.7. Також, суди дійшли висновку про передчасність позовних вимог про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за весь час затримки за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

4.8. Позивачем також не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та не зазначено, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

IV. Касаційне оскарження

5. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

6. В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що встановлення та виплата надбавки за особливості проходження служби особами начальницького складу податкової міліції є обов`язком керівника державного органу, а не його правом.

6.1. Також, скаржник вказує на помилковість висновків судів про передчасність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за весь час затримки за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

6.2. Крім цього, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не обґрунтовано підстави відмови в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та не застосовано норми права, які підлягають застосуванню.

7. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні касаційної скарги в повному обсязі.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

8. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

10. Підпунктом 1 «в» пункту 2 постанови КМУ України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова №268) було надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

11. В зв`язку з набранням чинності постановою КМУ №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) зазначена вище надбавка з 01 березня 2018 року була скасована в зв`язку з втратою чинності в цій частині постанови №268 стосовно осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

12. Постановою №704 затверджені схеми посадових окладів та установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

13. З 01 березня 2018 року відповідно до підпункту 1 пункту 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання встановлювати надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.

14. Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

15. На підставі частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 

15.1. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

16. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

17. Згідно з частиною другою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

18. За змістом частини першої статті 70 та статті 71 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

19. Відповідно до   частин першої та другої статті 23 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

20. Статтею 1174 цього ж Кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

VI. Позиція Верховного Суду

21. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

22. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

24. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

25. Щодо доводів скаржника стосовно надбавки за особливості проходження служби суд зазначає наступне.

26. Як уже було зазначено вище, що підпунктом 1 «в» пункту 2 Постанови №268 надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

27. Судами встановлено, що зазначену надбавку за високі досягнення у праці ОСОБА_1 отримувала до 01 березня 2018 року.

28. Проте, з 01 березня 2018 року вказана надбавка була скасована в зв`язку з втратою чинності в цій частині Постанови №268 стосовно осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, та набранням чинності Постановою №704 .

29. На виконання Постанови № 704 відповідачем видано наказ від 26 березня 2018 року № 6-ф «Про скасування надбавок атестованим працівникам».

30. Тобто, з 01 березня 2018 року припинено виплату надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_1 .

31. Зі змісту підпункту 1 пункту 5 Постанови №704 вбачається, що з 01 березня 2018 року встановлення надбавки за особливості проходження служби - є правом відповідача, не має обов`язкового характеру та встановлюється рішенням керівника в межах асигнувань.

32. Зазначена надбавка з 01 березня 2018 року відповідачем не встановлювалась та позивачу не виплачувалась. 

33. З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу надбавку за особливі умови служби за березень та квітень 2018 року задоволенню не підлягають та відсутні підстави для виготовлення нового грошового атестату із зазначенням в ньому надбавки за особливі умови служби за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2018 року. 

34. Щодо вимог скаржника в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу середньомісячний заробіток за весь час затримки суд виходить з наступного.

35. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

36. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

37. Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

38. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена 26 квітня 2018 року, проте фактичний розрахунок з нею проведено тільки 14 травня 2018 року, тобто відповідачем порушено приписи частини 1 статті 116 КЗпП України щодо проведення розрахунку з працівником в день звільнення.

39. Отже, як вірно зазначено судами, позивач безперечно має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 

40. Проте, позивач оспорює розмір грошового забезпечення, яке вона отримала при звільненні, в зв`язку з не включенням до нього певних додаткових видів грошового забезпечення остаточного розрахунку.

41. Отже, з урахуванням того, що остаточний розмір грошового забезпечення буде визначено після складення відповідачем грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення з урахуванням висновків судового рішення по цій справі, а припиненням правопорушення буде день фактичного розрахунку відповідача з ОСОБА_1   з визначенням розміру її грошового забезпечення за цим рішенням та виплатою недоотриманих сум, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про передчасність позовних вимог в цій частині.

42. Крім того, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

43.    За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

44. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

45. Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

46.  Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

47. Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

48. Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. 

49. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильно висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

50. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень норм процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

51. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

52. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

VIІ. Судові витрати

53. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.  

2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду