УХВАЛА        
 
30 січня 2020року
м. Київ
 
справа № 760/6984/19
провадження № 61-1918ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                      Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -                 АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від                      25 листопада 2010 року у розмірі 17 255 грн 48 коп., з                                           яких: 3 725 грн 87 коп. - тіло кредиту, 3 315 грн 06 коп. - відсотки за користуванням кредитом, 8 916 грн 67 коп. - пеня, 500 гр. - штраф (фіксована частина), 797 грн 88 коп. - штраф (процентна складова).
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня                  2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» фактично отриману суму кредитних коштів у розмірі 3 725 грн 87 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмолено.
 
Суди, частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», виходили з того, що позивачем не доведено того, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факта надання кредиту на підставі анкети-заяви від 25 листопада 2010 року, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам, пені та штрафам є необґрунтованими. При цьому, суди вважали, що анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку                                АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).
 
У січні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто ціна позову в загальному розмірі становить 17 255 грн 48 коп., яка станом на 01 січня                  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа                           № 760/6984/19 є малозначною згідно з наведеними приписами                     ЦПК України.
 
Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом                     2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
У резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від                   23 грудня 2019 року зазначено, що вона не підлягає касаційному оскарженню.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Суддя                                                                                                                    В. С. Жданова