ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1365/19	
(суддя Черниш О.А., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у справі №340/1365/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

                                                        ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 31 травня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №88202-53 від 12.11.2018 року винесену особою з назвою «Головне управління у Кіровоградській області ДФС України».
Позов обґрунтовано тим, що ГУ ДФС у Кіровоградській області не є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, передбаченого ст.41.2 Податкового кодексу України, на його печатці відсутній Державний символ України - Великий Державний Герб України. Зазначає про порушення порядку створення Державної фіскальної служби України.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-88202-53 від 12.11.2018 року в частині визначення недоїмки у розмірі 17200,45 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що суми, які 12.07.2018 року обліковані в інтегрованій картці платника та відображалися у ній станом на 31.10.2018 року, правомірно включені до спірної вимоги №Ф-88202-53 від 12.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки). Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сума єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн. вже донарахована відповідачем позивачу на підставі акта перевірки №428/11-28-13-03/ЕВ396539 від 31.05.2018 року та включена як недоїмка до вимоги №Ф-0000591303 від 23.06.2018 року про сплату боргу (недоїмки), тому повторне включення її до спірної вимоги №Ф-88202-53 від 12.11.2018 року є незаконним, оскільки призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми єдиного внеску. 
Щодо недоїмки у розмірі 8752,45 грн. яка існувала станом на 31.12.2017 року, та була включена до спірної вимоги, суд зазначив, що у ході розгляду справи відповідачем не було доведено правомірність розрахунку цієї суми та наявність підстав для відображення її як недоїмки в інтегрованій картці платника. Відповідачем не надано доказів того, що ця сума самостійно визначена платником на підставі поданих ним звітів або визначена органом ДФС як недоїмка за результатами контрольно-перевірочної роботи.   
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його до апеляційного суду в цій частині, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити  повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що згідно з облікових даних інформаційної системи контролюючого органу загальна сума заборгованості позивача станом на 31.10.2018 року становить 35960,95 грн., на підставі цих даних відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства і було сформовано оскаржувану вимогу.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та позов задовольнити повністю. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача який підтримав свої заперечення проти апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами частини 4 статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).
На підставі частини першої статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. 
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. 
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Абзацем 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI  визначено, що  порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Таким чином, положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги, а саме адміністративний або судовий порядок. 
Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. 
Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ, тобто з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року в справі №0740/1050/18, від 08.08.2019 року в справі №480/106/19.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем відносно позивача складено вимогу №88202-53 від 12.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35960,95 грн. Яка була отримана позивачем 12.01.2019 року, що підтверджується копією поштового відправлення ( а.с. 57). 
Як вбачається з матеріалів справи, на вимогу №88202-53 від 12.11.2018 року, 19.01.2019 року позивачем до Державної фіскальної служби України було подано скаргу №б/н (вх. №1250/ФОП від 30.01.2019) (а.с. 175).
За результатами розгляду скарги, Державною фіскальною службою України прийнято рішення викладене у формі листа №10113/6/99-99-11-05-02-25 від 01.03.2019 року про відмову у задоволенні скарги (а.с.7).
Вищезазначене рішення отримано позивачем 05 березня 2019 року, про що ним зазначено у позовній заяві та підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення наявного в матеріалах справи (а.с.17).
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з позовом щодо оскарження вимоги №88202-53 від 12.11.2018 звернувся до суду 29.05.2019 року, що підтверджується відтиском штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті (а.с.18).
Враховуючи дату отримання позивачем рішення про відмову у задоволенні скарги - 05 березня 2019 року та дату звернення до суду з цим позовом - 29 травня 2019 року (середа), суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо пропуску позивачем десятиденного строку встановленого абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI для оскарження такої вимоги до суду.
За приписами пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною 4 статті 9 КАС України встановлено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Вищенаведені правові положення свідчать, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження у справі, і якщо пропуск такого строку для суду є очевидним, такий позов підлягає залишенню без руху. Втім, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.
На думку колегії суддів, таке право особи має бути реалізоване шляхом проведення судом судового засідання з метою з`ясування відповідної позиції позивача з приводу пропуску ним строку звернення до суду з наданням йому можливості навести поважні причини такого пропуску.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що відбулось 19.12.2019 року судом з`ясовувались обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом та у зв`язку з чим прийнято ухвалу якою запропоновано ОСОБА_1 протягом десяти днів з моменту отримання її копії звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків звернення до суду з позовом, вказавши поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-88202-53 та надати суду копію скарги ОСОБА_1 від 19.01.2019 року №б/н (вх. №1250/ФОП від 30.01.2019) до ДФС України про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-88202-53 Головного управління ДФС у Кіровоградській області.
Копію зазначеної ухвали позивач отримав 19.12.2019 року, що підтверджується відповідною розпискою позивача (а.с. 167).
На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивачем 12.12.2019 року направлено на адресу суду заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом (а.с. 174). Крім того, до заяви додано копію скарги ОСОБА_1 від 19.01.2019 року №б/н (вх. №1250/ФОП від 30.01.2019) до ДФС України про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-88202-53 Головного управління ДФС у Кіровоградській області.
Заява обґрунтована тим, що позивач у десятиденний строк скористався своїм правом на адміністративне оскарження вимоги №Ф-88202-53, в свою чергу адміністративний позов подано у межах строків встановлених частиною 4 статті 122 КАС України, згідно з якою якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені позивачем доводи є помилковими, оскільки положення абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI є спеціальною нормою, що регулює спірні відносини та якою визначено строк для оскарження такої вимоги як в адміністративному порядку так і до суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 16.10.2019 року по справі № 2040/6740/18 виклав правову позицію щодо застосування вищезазначених норм права яка згідно з положеннями відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції, відповідно до якої положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ. 
Враховуючи зазначені обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, на які суд першої інстанції помилково не звернув уваги, ненадання заяви позивачем на поновлення цього строку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.
Керуючись: частиною 3 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області - задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у справі №340/1365/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом  2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 16 січня 2020 року.
                    Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко