УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/798/19 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г. 
Категорія 18 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М., Талько О.Б., 
з участю секретаря
судового засідання:         Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/798/19 за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення коштів 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2019 року , яке ухвалено суддею Перекупка І.Г. у м. Житомирі 
в с т а н о в и в:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 збитків на суму 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 17.01.2019 року складає 5602 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на протязі 2018 року він мав намір придбати квартиру, у зв`язку з чим звернувся до відповідача, яку рекомендували як ріелтора Агентства нерухомості «Золотий ключик». 08 серпня 2018 року, під час зустрічі з ОСОБА_2 , остання запропонувала йому подивитися квартиру АДРЕСА_1 . В цей же день він домовився із власницею квартири ОСОБА_3 про її продаж за 27500 доларів США. В забезпечення зобов`язання зі своєї сторони, він передав власниці, в рахунок послідуючих платежів, 1000 доларів США завдатку, про що був складений відповідний договір. При укладанні договору завдатку, відповідач звернула увагу, що її послуги коштують 500 доларів США, з яких вона просила зразу передати їй 200 доларів, а решту - після укладання договору купівлі-продажу. Позивач передав ОСОБА_2 200 доларів США, про що остання власноручно написала відповідну розписку. Через два дні йому зателефонувала власниця квартири ОСОБА_3 і повідомила, що вона не погоджується продавати квартиру за 27 500 доларів США, а бажає отримати за продаж - 30 000 доларів США. Проте, така сума позивача не влаштовувала і він відмовився від купівлі вказаної квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_3 повернула йому тисячу доларів США, про що він написав відповідну розписку. У зв`язку з тим, що фактично угода купівлі-продажу квартири не відбулася, він запропонував ОСОБА_2 повернути двісті доларів США. Однак, спочатку відповідач погодилася повернути вказані кошти, потім стала уникати з ним спілкування, а 22.10.2018 р. листом повідомила позивача, що вказані двісті доларів були оплатою за надані нею інформаційні послуги з пошуку квартири, за які він ще винен доплатити 300 доларів США.
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 недотриманих коштів за надані інформаційні послуги з пошуку нерухомого майна в сумі 300 доларів США.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2801 грн. в порядку відшкодування суми коштів за надані послуги, 768,40 грн. судового збору та 3000 грн. за надання правничої допомоги. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні даних вимог в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд під час розгляду справи не звернув уваги на ту обставину, що відповідач за первісним позовом надала позивачу інформаційні послуги зпошуку нерухомого майна в повному обсязі, за що отримала частину оплати в розмірі 200 доларів США із належних 500 доларів США. При цьому відмова продавця квартири від укладення договору купівлі-продажу, не може вплинути на договір про надання інформаційних послуг, адже ці послуги вже надані в повному обсязі, з моменту укладення договору завдатку між продавцем і покупцем. Наведене свідчить, що позивачу підійшов запропонований відповідачем варіант об`єкту нерухомого майна, тому вимагати повернення коштів за надані послуги є безпідставним, оскільки розписка про отримання грошових коштів не містила зобов`язання про їх повернення. А тому суд неправильно застосував положення статті 526 ЦК України. 
Правом подати відзив на апеляцінй скаргу позивач не скористався.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існували договірні відносини щодо надання інформаційних послуг з пошуку квартири, відповідач  ОСОБА_2 фактично надала позивачу відповідну інформацію щодо купівлі-продажу квартири, а тому вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення. 
Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.    
У відповідності з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч.1 ст.206 ЦК України).
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 є засновником та керівником Приватного підприємства «Золотий ключик»; вид діяльності - Агентства нерухомості (а.с.62-65). 
8 серпня 2018 року між ОСОБА_3 (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем) був укладений договір завдатку, за умовами якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець придбати до 29 вересня 2018 року об`єкт нерухомості, що розташований за адресою : АДРЕСА_2 , за ціною 27500 доларів США. В забезпечення зобов`язання зі своєї сторони ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в якості завдатку 1000 доларів США (а.с.9).
Цього ж числа, відповідач ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 розписку, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_2 , ріелтор Агентства нерухомості «Золотий ключик», отримала за свої послуги 200 доларів США, за попередній продаж квартири, а саме при завдатку, який буде зараховано в день нотаріального оформлення (а.с.8).
Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Під час розгляду справи було встановлено, що між сторонами був укладений в усній формі щодо надання відповідачем інформаційних послуг позивачу з пошуку нерухомого майна. Разом з тим позивач не довів належними та допустимими доказами тих обставини, що договір містив умови щодо отримання коштів саме за продаж квартири або обов`язкового повернення коштів у разі не укладення договору купівлі-продажу із власником квартири. 
При цьому відповідач за первісним позовом надала позивачу інформаційні послуги з пошуку нерухомого майна в повному обсязі, за що отримала оплату в розмірі 200 доларів США, про що свідчать договір завдатку з власником квартири ОСОБА_3 та власноручно написана відповідачем розписка, яка знаходиться у позивача ОСОБА_1 . Однак, відмова продавця квартири від укладення договору купівлі-продажу квартири, не може вплинути на договір про надання інформаційних послуг, оскільки ці послуги вже були надані відповідачем в повному обсязі, з моменту укладення договору завдатку між продавцем і покупцем. 
Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .
Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином встановивши під час розгляду справи, що позивачу підійшов запропонований відповідачем варіант об`єкту нерухомого майна, тобто відповідач виконала умови договору з надання інформаційних послуг з пошуку квартири, тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позивачу половини суми коштів сплачених відповідачу за надані послуги є безпідставним. А тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені первісного позову з вищевказаних підстав. У зв`язку із скасування рішення про задоволення первісних вимог, скасуванню підлягає і рішення про розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152 грн. 60 коп.
Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2019 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення коштів та розподілу судових витрат скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  витрати по сплаті судового збору в сумі 1152 грн. 60 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий Судді