Дата документу 26.02.2020 Справа № 337/2527/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 337/2527/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Ширіна С.А.
№ 22-ц/807/497/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднання Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ

В червні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Правобережного об`єднання Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2014 року та Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 року у справі № 2а-/334/288/14 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії. Постанова суду набрала законної сили 06.04.2015р. Виконавчий лист у справі видано 17.04.2015р. Відповідачем було проведено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача та нараховані до виплати кошти в сумі 26572, 00 грн. Однак, сума заборгованості так і не була фактично виплачена.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 06.04.2015 року по 30.04.2019 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2014 року у загальній сумі 22 586, 09 грн.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції неправомірно не застосовано до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, чим фактично позбавлено позивача права на захист майнових інтересів, зокрема від знецінення грошових коштів, які підлягають виплаті на його користь.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом заявленого ОСОБА_1 позову є стягнення з відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних у зв`язку із не виконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя, переглянутої Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, якими Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, було зобов`язано вчинити певні дії на користь позивача.

Так, Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2014 року та Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 року у справі № 2а-/334/288/14 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії. Постанова суду набрала законної сили 06.04.2015р. Виконавчий лист у справі видано 17.04.2015р 

Таким чином, оскільки виплата пенсій за постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2014 року не виплачена дотепер, позивач вважає, що наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань, визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку у загальній сумі 22 586, 09 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин застосована бути не може.

З такими висновками суду погодитися неможливо з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України 2004 року здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Як зазначає позивач та не спростовується стороною відповідача, грошові кошти не були своєчасно виплачені позивачу.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції на вказані норми матеріального права уваги не звернув та не врахував, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а тому дійшов помилкового висновку про те, що у позивача не виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих інфляційних втрат - 19342,85 грн. та трьох процентів річних - 3243,24 грн. за період з 06.04.2015 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 10.12.09.2014 по справі №334/9494/14а.

Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).
Інфляційне збільшення боргу правильно позивачем рахується за формулою: сума боргу ? процент інфляції. Розрахунок 3% річних також правомірно здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році). 

Відповідачем у справі розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 22.08.2018 року №628 територіальні органи Пенсійного фонду України вирішено реорганізувати шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України. Так, Енергодарське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, який і є правонаступником відповідача у справі та належним відповідачем.
Таким чином, з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню нараховані інфляційні втрати - 19342 грн. та трьох процентів річних - 3243,24 грн. за період з 06.04.2015 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 10.12.09.2014 по справі №334/9494/14а.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2019 рокупо цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов  ОСОБА_1 до Правобережного об`єднання Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 нараховані інфляційні втрати - 19342,85 грн. ( дев`ятнадцять тисяч триста сорок дві гр. 85 коп) та три проценти річних - 3243,24 грн. (три тисячі двісті сорок три гр. 24 коп). за період з 06.04.2015 р. по 30.04.2019 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 10.12.09.2014 по справі №334/9494/14а.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар