П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/134/19	

Категорія: 102020000          Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 09.08.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  - Бітова А.І.
суддів            - Лук`янчук О.В.
                     - Ступакової І.Г.
при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України про визнання протиправною та неконституційною бездіяльності та зобов`язання надати інформацію на запит до публічної інформації,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Президента України про: 
-          визнання протиправною та неконституційною бездіяльність щодо ненадання інформації згідно з запитом на публічну інформацію;
-          зобов`язання надати інформацію позивачу на запит на публічну інформацію від 02 серпня 2018 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року справу передано на розгляд Верховному Суду, як суду першої інстанції відповідно до ст. 29 КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України про визнання протиправною та неконституційною бездіяльності щодо ненадання інформації згідно з запитом до публічної інформації та зобов`язання надати інформацію позивачу на запит до публічної інформації передано до Одеського окружного адміністративного суду відповідно до ст. 29 КАС України.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 02 серпня 2018 року він звернувся до Адміністрації Президента України із запитом на публічну інформацію щодо поглибленого вивчення діяльності Одеської обласної державної адміністрації (далі Одеська ОДА), яке було здійснене відповідно до розпорядження Президента України №61/2017-рп відповідно до ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації". 06 серпня 2018 року у відповідь на запит позивач отримав повідомлення №12-09/2593, відповідно до якого запитувані документи не можуть бути надані за запитом згідно до ст. 8 та п.2 ч.1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки матеріалами стосовно поглибленого вивчення діяльності Одеської ОДА, районних державних адміністрацій Одеської області щодо забезпечення виконання на вказаній території актів і доручень Президента України присвоєно відповідний гриф секретності. Позивач вважає, що оскільки розпорядженням Президента України №61/2017-рп не визначено межі перевірки, які б очевидно містили ознаки таємності, ненадання відповідачем запитуваної інформації є неправомірним, що порушує його право на доступ до інформації.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що ОСОБА_1 02 серпня 2018 року звернувся до Адміністрації Президента України в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" із запитом про надання інформації щодо результатів перевірки діяльності Одеської обласної державної адміністрації, яка здійснювалася відповідно до розпорядження Президента України від 17 березня 2017 року №61/2017-рп "Про вивчення у 2017 році діяльності місцевих державних адміністрацій". Комісією Адміністрації Президента України із залученням представників міністерств, інших центральних органів виконавчої влади з 17 травня по 2 червня 2017 року проведено поглиблене вивчення діяльності Одеської ОДА, районних державних адміністрацій Одеської області щодо забезпечення виконання на відповідній території актів і доручень Президента України відповідно до вимог Конституції України та чинного законодавства. З урахуванням приписів Закону України "Про державну таємницю" матеріалам (відповідному акту перевірки) стосовно поглибленого вивчення діяльності Одеської обласної державної адміністрації, районних державних адміністрацій Одеської області щодо забезпечення виконання на відповідній території актів і доручень Президента України присвоєно гриф секретності "таємно", про що Головним департаментом забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України доведено позивачеві у відповіді від 08 серпня 2018 року. Зважаючи на те, що запитувана інформація відповідно до ст. 8 та п.2 ч.1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" на запит позивача наданою бути не може, відповідач просив відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.
25 липня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої чинне законодавства України не містить жодного обов`язку або права для Адміністрації Президента України щодо встановлення таємниці для результатів перевірки діяльності Одеської обласної державної адміністрації. На думку позивача, Адміністрацією Президента України засекречено відомості в результаті зловживання повноваженнями. Також доказів, що результати перевірки дійсно містять державну таємницю, не надано, а тому твердження відповідача у відзиві є голослівними та безпідставними.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року первинного відповідача - Адміністрацію Президента України замінено на його функціонального правонаступника - Офіс Президента України.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Президента України про визнання протиправною та неконституційною бездіяльності щодо ненадання інформації згідно з запитом до публічної інформації та зобов`язання надати інформацію позивачу на запит до публічної інформації задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Президента України щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 до публічної інформації від 02 серпня 2018 року (№1905 від 02 серпня 2018 року).
Зобов`язано Офіс Президента України повторно розглянути запит ОСОБА_1 до публічної інформації від 02 серпня 2018 року (№1905 від 02 серпня 2018 року) та надати відповідь з урахуванням висновків суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 :
-          постановити нове рішення з оприлюдненням в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі ЄДРСР) по справі №420/134/19, в якому визначити межі належності, допустимості дій АПУ/ОПУ щодо встановлення/зняття грифу "таємно";
-          зобов`язати відповідача повідомити про дії, які суд вважатиме належними і допустимими, на підставі яких відбулося зняття грифу секретності "таємно", зобов`язати відповідача надати позивачу відповідь на ЗПІ з чітко визначеними критеріями відкритості інформації та обґрунтувати ненадання решти інформації за "трискладовим тестом", зазначивши обсяг такої інформації;
-          встановити судовий контроль виконання рішення;
-          витребувати від Одеської ОДА інформацію про отримання або неотримання доступу до відкритої та закритої частин акту за результатами перевірки (поглибленого вивчення) діяльності Одеської ОДА та обсяг такої інформації від АПУ/ОПУ, дії Одеської ОДА після отримання такої інформації.
Доводи апеляційної скарги:
-          суд першої інстанції не зобов`язав новопризначеного відповідача Офіс Президента України (далі ОПУ), вчинити дії щодо зняття з матеріалів, про які Адміністрація Президента України (далі АПУ) повідомляло як засекречені, грифу секретності "таємно" та зробити таку інформацію про результати перевірки (поглибленого вивчення) діяльності Одеської ОДА доступною для ознайомлення через оприлюднення на сайті Президента України та/або іншим способом.
-          суд першої інстанції не визначив допустимості меж обсягу інформації, яку АПУ/ОПУ зобов`язані надати позивачу як відкриту інформацію. Позивачу не зрозуміло, який обсяг інформації відповідач зобов`язаний надати позивачу, в якому обсязі створено повний текст акта за результатами перевірки, який обсяг має залишатися з грифом секретності "таємно" і чи дійсно результати перевірки, за наслідками яких було створено акт, містять інформацію, що підлягає накладенню грифу секретності "таємно".
-          відсутній склад комісії (аркуш 2 судового рішення), не доведено, що такі невідомі члени комісії мали доступ до секретної інформації.
-          в аркуші 2 судового рішення вказано, що до суду 10 липня 2019 року надано матеріали, яким присвоєно гриф секретності "таємно". Позивач не просив про надання матеріалів з грифом "таємно", з матеріалами справи не ознайомлювався, матеріали з грифом секретності "таємно" не опрацьовував, позивач не є експертом щодо встановлення грифу "таємно", отже не може стверджувати або спростовувати наявність або відсутність підстав для встановлення грифу "таємно", правомірність дій/бездіяльності органів влади/посадових осіб щодо уточнення (встановлення) такого грифу, а судом не встановлено зазначене. За КАС України на позивача і суд не покладено експертні функції щодо визначення таємності інформації, однак суд не залучив експертизу з власної ініціативи для встановлення меж відкритості або закритості інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Таким чином, позивач не може бути впевнений, що відповідачем йому надано всю належну інформацію та тільки її.
-          відповідач надав інформацію тільки позивачу, не надіслав ані у електронному, ані у паперовому вигляді до суду, не обґрунтував, якому саме з інтересів загрожує розголошення інформації, що не була надана, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини (так званий "трискладовий тест").
Відзиву Офісом Президента України на апеляційну скаргу не подано.
Офіс Президента України рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував, тому суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
02 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного департаменту забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України із запитом про надання інформації (інформаційним запитом), в якому зазначив, що 17 березня 2017 року Президент України підписав розпорядження №65/2017-рп "Про вивчення у 2017 році діяльності місцевих державних адміністрацій", у зв`язку із чим на підставі абз.5 ч.1 ст. 3, абз.4 ч.1 ст. 6, ст. 17, ч.2 ст. 20, п.5 ч.4 ст. 21 Закону України "Про інформацію", ст. 6 ч.7, ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" просив надати інформацію щодо поглибленого вивчення діяльності Одеської ОДА, яке було здійснене відповідно до розпорядження Президента № 61/2017-рп (результати, проміжні результати тощо) у визначений ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" строк.
Вказану інформацію позивач просив надіслати електронною поштою на його адресу із застосуванням, за можливістю, електронного цифрового підпису відповідної особи Департаменту або Адміністрації Президента.
У відповідь 06 серпня 2018 року позивач отримав повідомлення Головного департаменту забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України від 06 серпня 2018 року №12-09/2593, відповідно до якого Комісією Адміністрації Президента України із залученням представників міністерств, інших центральних органів виконавчої влади з 17 травня по 02 червня 2017 року проведено поглиблене вивчення діяльності Одеської ОДА, районних державних адміністрацій Одеської області щодо забезпечення виконання на відповідній території актів і доручень Президента України відповідно до вимог Конституції України та чинного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну таємницю" матеріалам (відповідному акту перевірки) стосовно поглибленого вивчення діяльності Одеської обласної державної адміністрації, районних державних адміністрацій Одеської області щодо забезпечення виконання на відповідній території актів і доручень Президента України присвоєно відповідний гриф секретності, у зв`язку із чим ці документи не можуть бути надіслані за запитом згідно ст. 8 та п.2 ч.1 ст. 22 Закону України Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що обмежуючи права позивача на доступ до інформації, яку відповідач, фактично відніс до інформації з обмеженим доступом, останнім не було застосовано "трискладовий тест" та не перевірено дотримання сукупності вимог п.п.1-3 ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Відповідач в оскаржуваній відповіді обмежився посиланням на те, що запитуваній інформації присвоєно гриф секретності, що унеможливлює надання такої інформації відповідно до ст. 8, ч.2 ч.1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", що очевидно не відповідає критеріям обґрунтованої та мотивованої відмови про неможливість її надання. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова відповідача у наданні публічної інформації на запит позивача від 02 серпня 2018 року з підстав, викладених у листі від 06 серпня 2018 року №12-09/2593, є протиправною. 
При цьому вимога позивача про визнання зазначеної відмови неконституційною не узгоджується із вимогами КАС України, оскільки питання про відповідність законів України Конституції та у передбачених Конституцією України випадках, інших актів, здійснює Конституційний Суд України.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ч.ч.1-2 ст. 6, ст. 8, ч.ч.1, 4 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації" таємна інформація - це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до ч.2 ст. 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.
Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" , розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст. 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч.5 ст. 19 цього Закону.
Частиною 4 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.
Отже, системний аналіз норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" дає підстави для висновку, що відмова у наданні інформації у зв`язку з тим, що остання належить до категорії інформації з обмеженим доступом, допускається лише з одночасним обґрунтуванням розпорядником публічної інформації того, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини (так званий "трискладовий тест").
Разом з тим, обмежуючи права позивача на доступ до інформації, яку відповідач, фактично, відніс до інформації з обмеженим доступом, останнім не було застосовано "трискладовий тест" та не перевірено дотримання сукупності вимог п.п.1-3 ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Судова колегія зазначає, що всі аргументи ОСОБА_1 щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції зводяться до невпевненості апелянта, що відповідачем на виконання рішення суду останньому буде надано всю належну інформацію.
Стосовно цих доводів апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що засекречування акту перевірки та присвоєння йому грифа секретності "таємно" здійснено головним консультантом відділу перевірок Головного контрольного департаменту Адміністрації Президента України Мальованим О.В. на підставі положення 2.1.4 "Відомості за сукупністю всіх складових показників про заходи мобілізаційної підготовки або мобілізаційного плану галузей національної економіки стосовно забезпечення життєдіяльності населення на особливий період у цілому щодо: центрального органу виконавчої влади, іншого державного органу, Ради міністрів АР Крим, обласної, Київської або Севастопольської міської державних адміністрацій" Зводу відомостей, що становлять державну таємницю. Вказаний акт зареєстровано у журналі обліку підготовлених документів у Режимно-секретному департаменті Адміністрації Президента України.
Закон України "Про доступ до публічної інформації" забороняє обмежувати доступ до інформації щодо розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (ч.5 ст. 6 Закону).
За змістом ст.ст. 7, 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Вказана інформація може бути обмежена у доступі лише при дотриманні вимог, частиною другою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
Суд першої інстанції дійшов висновку, що абсолютно вся інформація стосовно поглибленого вивчення діяльності Одеської ОДА, районних державних адміністрацій Одеської області щодо забезпечення виконання на відповідній території актів і доручень Президента України не може бути обмежена в доступі, та підлягає наданню на запит в частині, яка не може бути обмеженою у доступі в силу ст.ст.7, 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки доступ до такої інформації нормативно санкціонований законом.
Таким чином, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не визначив допустимості меж обсягу інформації, яку АПУ/ОПУ зобов`язані надати позивачу як відкриту інформацію не заслуговують на увагу.
Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що захист порушених прав позивача можливий лише шляхом зобов`язання Офісу Президента України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 02 серпня 2018 року, виходячи з наступного.
Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому, завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені ст. 245 КАС України. У разі задоволення позову, суд може прийняти рішення, яким визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року по справі №819/570/18, зазначено, що "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку".
Інших обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливі порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Стосовно вимог апелянта про постановлення нового судового рішення з оприлюдненням в ЄДРСР по справі №420/134/19, судова колегія зазначає наступне.
28 жовтня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом було виявлено що частина рішень по цій справі не відображаються у ЄДРСР згідно з п.4 ч.1 ст. 7 Закону України "Про доступ до судових рішень". Водночас, дана справа не розглядалася у закритому судовому засіданні та рішення не містять даних, які б не могли бути-оприлюднені відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень".
На підставі вищезазначеного, 31 жовтня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом направлено лист на електронну адресу ДП "Інформаційні судові системи" з прохання оприлюднити судові рішення по справі №420/134/19 за реєстраційними номерами: 79688033, 79688032, 80685991, 80788335, 82279545, 83540169, 83540170. 
Також, 31 жовтня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом повідомлено ОСОБА_1 , що підставою не оприлюднення повного тексу судових рішень став технічний збій в налаштуваннях комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду". 
Щодо вимог апелянта про встановлення судового контролю за виконання судового рішення 
Згідно із ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В даній справі судом, який хвалив судове рішення в цій справі, є Одеський окружний адміністративний суд, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо розгляду цієї вимоги.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що всі інші вимоги апеляційної скарги апелянта заявлені без дотримання вимог КАС України щодо їх процесуального оформлення.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.