ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 299/422/18 пров. № 857/12883/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                              Курильця А.Р.,
суддів                                                  Кушнерика М.П., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_3 Сухопутних військ Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя в 1-й інстанції – Калинич Я.М.,
час ухвалення рішення – 18.10.2019 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення –24.10.2019 року, 
                                                       в с т а н о в и в:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Міністерства оборони України (далі – відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України (далі – відповідач 2), Військової частини НОМЕР_3 Сухопутних військ Міністерства оборони України (далі – відповідач 3) про визнання протиправними дії відповідача 1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; визнання протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; зобов`язання відповідача 2 видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, станом на 10 листопада 2017 року.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 року, за заявою представника позивача, залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме: позовних вимог до відповідача 2, оскільки таким, в позасудовому порядку, надано позивачу атестат №12 з речового забезпечення під час військової служби. В іншій частині вимог продовжено розгляд справи.
13 серпня 2019 року ухвалою суду залучено до участі у справі співвідповідача - військову частину НОМЕР_3 Сухопутних військ Міністерства оборони України (відповідач 3).
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не втратив право на компенсацію після звільнення з військової служби. Саме на військовій частині лежить обов`язок щодо розрахунку та виплати компенсації за неотримане речове майно та видача відповідної довідки, чого зроблено не було, а тому права позивача порушено.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.07.2017 року із позивачем було проведено співбесіду в присутності ТВО заступника командира по роботі з особовим складом – капітана ОСОБА_2 . Відповідно до аркуша співбесіди вбачається, що у ОСОБА_1 ставлення до звільнення позитивне, на квартирному обліку не перебуває, бажає звільнитися з лав Збройних Сил України, службу у військовому резерві проходити не бажає, претензій до порядку та терміну подання до звільнення не має.
Позивачем 21.09.2017 року було подано рапорт на ім`я начальника відділення РЕР про звільнення його з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Наказом начальника регіонального центру радіоелектронної розвідки «Захід» від 07.11.2017 року № 26-РС (по особовому складу), відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням вимог п.п. «ї» п. 1 ч.8 ст. 26 цього Закону, позивача звільнено з військової служби у запас.
Відповідно до витягу із наказу відповідача 1 від 10.11.2017 року № 222 позивача, звільненого наказом начальника регіонального центру радіоелектронної розвідки «Захід» від 07.11.2017 року № 26-РС (по особовому складу) з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням ч. 8 цього Закону, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 10.11.2017 року (Т. 1, а.с. 6).
Грошової компенсації за неотримане речове майно виплачено не було.
Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі – Порядок) передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
П. 3 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Згідно п. 4, 5 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку).
З аналізу вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. 
Висновок суду першої інстанції про те, що позивач втратив право на отримання компенсації після звільнення з військової служби є хибним з огляду на наступне.
Застосовування в п. 3 Порядку словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в п. 4 Порядку передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів. (Постанова Верховного Суду від 23.08.2019 року у справі № 2040/7697/18, адміністративне провадження № К/9901/16211/19).
У разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що позивач жодної заяви чи рапорту щодо виплати компенсації за неотримане речове майно не подавав. Натомість, він зазначає, що таке право реалізується військовою частиною і без рапорта чи заяви, одночасно зі звільненням особи з військової служби.
Проте, апеляційний суд зазначає про хибність такого твердження, оскільки чинним законодавством чітко визначено умови отримання компенсації – рапорт чи заява особи, отримання довідки про вартість майна та наказ командира військової частини.
Крім того, позивач зазначає, що його не могли виключити зі списків особового складу, без виплати відповідної компенсації, проте, в матеріалах справи не міститься жодного доказу, що позивач не надавав згоду на виключення його зі списків особового складу. Тому колегія суддів не бере вказане твердження до уваги.
З наведеного можна зробити висновок, що особа, звільнена з військової служби, не втрачає права на отримання компенсації вартості неотриманого речового майна та реалізує таке право шляхом подання рапорту чи заяви за місцем військової служби.
Суд також звертає увагу на те, що позивачем подавалась заява про залишення частини позовних вимог без розгляду, і приймаючи рішення суд має розглянути лише вимогу про визнання протиправними дії відповідача 1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Крім того, як наголошує позивач в апеляційній скарзі, жодних вимог до відповідача 3 ним заявлено не було.
Аналізуючи матеріали справи суд приходить до висновку, що до відповідача 1 жодних заяв чи рапортів щодо виплати компенсації за неотримане речове майно не надходило, що підтверджується наданою довідкою (Т.2, а.с. 72).
Натомість, позивачем долучено заяву до Виноградівського районного військового комісаріату про те, що ним отримано оригінал атестату № 12 та клопотання про долучення вказаного атестату до особової справи, звернення до відповідача 3 для отримання довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі та звернення до відповідача 3 (чи іншого компетентного органу) для виплати вказаної компенсації. Також в зверненні вказано, що заяву про виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за необхідності буде подано до компетентного органу додатково Т.1, а.с. 238).
З наведеного колегія суддів не може прийти до висновку, що позивачем виконано необхідні умови для отримання спірної компенсації, оскільки заяви чи рапорту до відповідача 1 подано не було, відмови у виплаті коштів також не було, а тому підстав для визнання протиправними дій військової частини суд не вбачає.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -
                                                 п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 жовтня 2019 року у справі № 299/422/18 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.       

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.