ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
30 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 522/8695/15-ц
провадження № 61-18885св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», 
 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Домусчі Л. В., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 березня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів поруки припиненими.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 травня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Медтерм» (далі - ТОВ «Фірма «Медтерм») укладено генеральну кредитну угоду № 010/03-1/1702.
У рамках зазначеної генеральної угоди 18 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії                                           № 010/3-0-1/70, за умовами якого позичальнику відкрито ліміт кредитування в розмірі 39 000 000 грн з кінцевим терміном повернення                        10 квітня 2009 року.
24 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 010/3-0-1/77, за яким TOB «Фірма «Медтерм» отримало кредит у розмірі 1 089 000 доларів США зі сплатою 11% річних та з кінцевим терміном повернення 22 квітня 2011 року. 
25 березня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір № 010/42-1/114про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого TOB «Фірма «Медтерм» отримало кредит в сумі 4 300 000 грн зі сплатою 16,9% річних та з кінцевим терміном повернення 16 березня 2012 року.
24 листопада 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір № №010/03-5/659 «Про надання кредиту під іпотеку комерційної нерухомості», за умовами якого ТОВ «Фірма «Медтерм» отримало кредит в сумі 500 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 24 листопада 2016 року. 
У забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Фірма «Медтерм» за генеральною кредитною угодою № 010/03-1/1702 від 18 травня 2005 року та кредитним договором «Про надання кредиту під іпотеку комерційної нерухомості» від 24 листопада 2006 року № 010/03-5/659 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладені договори поруки, а саме:
договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/282 - у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 18 квітня 2008 року                        № 010/3-0-1/070;
договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/285 - у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 010/3-0-1/77;
договір поруки від 25 березня 2011 року № 12/42-1/152 - у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25 березня 2011 року                   № 010/42-1/114;
договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/275 - у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором «Про надання кредиту під іпотеку комерційної нерухомості» від 24 листопада 2006 року                        № 010/03-5/659. 
 
Крім того, позивач також вказував на те, що в рамках генеральної кредитної угоди від 18 травня 2005 року № 010/03-1/1702 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фірма «Медтерм» укладені договори про надання гарантії платежу, а саме:
договір про надання гарантії платежу № 019/3-0-1/070 від 22 жовтня 2009 року, за яким надано гарантію платежу в сумі 250 000 євро зі строком дії до 20 червня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 4% річних від суми гарантії; 
договір про надання гарантії платежу № 019/42-1/007 від 28 квітня 2011 року, за яким надано гарантію платежу в сумі 1 200 000 грн зі строком дії до 1 серпня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 3,5% річних від суми гарантії; 
договір про надання гарантії платежу № 019/42-1/008 від 28 квітня 2011 року, за яким надано гарантію платежу в сумі 1 600 000 грн зі строком дії до 1 серпня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 3,5% річних від суми гарантії; 
договір про надання гарантії платежу № 019/42-1/009 від 28 квітня 2011 року, за яким надано гарантію платежу в сумі 200 000 грн зі строком дії до 1 серпня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 3,5% річних від суми гарантії. 
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань ТОВ «Фірма «Медтерм» за вказаними договорами між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладені наступні договори поруки: 
договір поруки від 22 жовтня 2009 року № 12/3-0-1/317 - у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу      № 019/3-0-1/070 від 22 жовтня 2011 року; 
договір поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/248 - у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/007 від 28 квітня 2011 року;
договір поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/252 - у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/008 від 28 квітня 2011 року;
договір поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/256 - у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/009 від 28 квітня 2011 року.
 
Позивач зазначав, що у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Фірма «Медтерм» зобов`язань за кредитними договорами, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до нього як до поручителя про стягнення заборгованості і заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 9 вересня 2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами та договорами про надання гарантій платежу, а саме:
за кредитним договором № 010/03-5/659 від 24 листопада 2006 року стягнено заборгованість в сумі2 938 597,23 грн; 
за кредитним договором № 010/3-0-1/70 від 18 квітня 2008 року стягнено заборгованість в сумі 5 509 9959,80 грн; 
за кредитним договором № 010/3-0-1/77 від 24 квітня 2008 року стягнено заборгованість в сумі 3 183 847,67 грн; 
за кредитним договором № 010/42-1/114 від 25 березня 2011 року стягнено заборгованість в сумі 5 687 495,21 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/007 від 28 квітня 2011 року стягнено заборгованість в сумі 21 817,09 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/008 від 28 квітня 2011 року стягнено заборгованість в сумі 29 089,46 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/009 від 28 квітня 2001 року стягнено заборгованість в сумі 155 601,76 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/3-0-1/070 від 22 жовтня 2009 року стягнено заборгованість в сумі 183 054,20 євро та 100 доларів  США.
 
ОСОБА_1 вказував, що із зазначеним рішення він не погодився, тому звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, яка в апеляційному порядку станом на час подання цього позову не розглянута. 
Також позивач зазначав, що 30 березня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслано йому вимогу про необхідність сплати заборгованості за кредитними договорами та всіма додатковими угодами до них, яку він отримав 9 квітня 2012 року, а з відповідним позовом до нього як до поручителя банк звернувся у серпні 2013 року. 
Посилаючись на те, що банк не пред`явив до нього вимогу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, позивач просив визнати припиненими договори поруки.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття  
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 1 вересня 2016 року позов задоволено частково. 
 
Визнано припиненою поруку за договором № 12/3-0-1/317, укладеним                          22 жовтня 2009 року між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та                          ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/3-0-1/070 від 22 жовтня 2011 року.
 
Визнано припиненою поруку за договором № 12/42-1/152, укладеним                          25 березня 2011 року між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25 березня 2011 року № 010/42-1/114.
 
Визнано припиненою поруку за договором № 12/42-1/248, укладеним                     28 квітня 2011 року між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/007 від 28 квітня 2011 року.
 
Визнано припиненою поруку за договором № 12/42-1/252, укладеним                        28 квітня 2011 року між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/008 від 28 квітня 2011 року.
 
Визнано припиненою поруку за договором № 12/42-1/256, укладеним                       28 квітня 2011 року між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/009 від 28 квітня 2011 року. 
 
У іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції встановивши, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання  і протягом шести місяців не пред`явив вимоги до поручителя, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненою поруки, оформленої договорами № 12/42-1/152 від 25 березня 2011 року,                     № 12/3-0-1/317 від 22 жовтня 2009 року, № 12/42-1/248 від 28 квітня                   2011 року, № 12/42-1/252 від 28 квітня 2011 року та № 12/42-1/256                             від 28 квітня 2001 року. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову у іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що закон пов`язує припинення поруки із закінченням строку поруки, встановленого договором. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
 
Встановивши, що у пункті 4.1 договорів поруки № 12/3-0-1/285,                       № 12/3-0-1/282 та № 12/3-0-1/275 від 31 жовтня 2008 року сторони визначили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, суд першої інстанцій дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненими поруки за цими договорами, оскільки кредитор строк основного зобов`язання змінив у 2012 році, а з позовом до поручителя звернувся у 2013 році, тобто в межах трирічного строку. 
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 березня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 вересня 2016 року залишено без змін як законне і обґрунтоване. 
 
Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У березні 2017 року   ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 березня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
 
У іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій заявник просив залишити без змін. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у договорах поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умови договорів поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за основним договором, а також якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (пункт 4.1 договорів поруки від 31 жовтня 2008 року, які укладені на забезпечення виконання ТОВ «Фірма «Медтерм» кредитних угод № 010/3-0-1/170, № 010/3-0-1/177, № 010/3-0-5/659), не є встановленим сторонами строком припинення поруки, оскільки цей строк суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Тому, на думку заявника, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань не пред`явить вимоги до поручителя.  
 
Залишивши поза увагою зазначене, суди, вважає заявник, дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненою поруки за договорами № 010/3-0-1/170, № 010/3-0-1/177 і   № 010/3-0-5/659.
 
Крім того, суди не врахували обґрунтування позову висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-170цс13, які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, які містять зазначену норму права.
 
Вважає помилковим посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, оскільки правові висновки, викладені у цій постанові, не застосовуються до спірних правовідносин, так як згідно з викладеними висновками строк виконання позичальником кожного щомісячного зобов`язання відповідно до частини третьої статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. 
 
Позиція інших учасників справи
 
У серпні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких вказувало на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, доводи зазначеної скарги не відповідають нормам діючого законодавства та обставинам справи, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими. 
 
Також банк посилався на помилковість тверджень ОСОБА_1 про застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 559 ЦК України. Зазначені твердження суперечать обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Укладаючи договори поруки, сторони встановили строк дії поруки та погодили її припинення у разі, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
 
Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій встановили, що кредитор змінив строки виконання відповідних зобов`язань, направивши боржнику і поручителю вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яку поручитель отримав 9 квітня 2012 року, а з позовом до поручителя банк звернувся у серпні 2013 року, тобто в межах передбаченого договором поруки трирічного строку. 
 
Посилаючись на вказане, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін. 
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 18 травня 2005 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ТОВ «Фірма «Медтерм» укладено генеральну кредитну угоду № 010/03-1/1702.
 
24 листопада 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір № №010/03-5/659 «Про надання кредиту під іпотеку комерційної нерухомості», за умовами якого ТОВ «Фірма «Медтерм» отримало кредит в сумі 500 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном повернення 24 листопада 2016 року. 
 
Додатковими угодами від 17 грудня 2007 року, 28 липня 2010 року,                               25 березня 2011 року, 20 вересня 2011 року до кредитного договору                            № 010/3-0-5/659 сторони вносили зміни щодо ліміту кредитування та порядку погашення кредиту.
 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали договір поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/275 на забезпечення виконання зобов`язань за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 010/3-0-5/659, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання забезпечених зобов`язань.
 
Згідно з пунктом 4.1 договору поруки сторони встановили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
У рамках генеральної угоди № 010/03-1/1702 18 квітня 2008 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії                               № 010/3-0-1/70, за умовами якого позичальнику відкрито ліміт кредитування в розмірі 39 000 000 грн з кінцевим терміном повернення                            10 квітня 2009 року.
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань TOB «Фірма «Медтерм» за зазначеним кредитним договором 31 жовтня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 12/3-0-1/282, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором як солідарний боржник.
 
У відповідності до пункту 2.2 договору поруки поручитель приймає на себе зобов`язання у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, здійснити виконання зобов`язання боржника у повному обсязі, заявленому кредитором в письмовій вимозі, протягом 10 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора про виконання зобов`язань. 
 
Згідно з пунктом 4.1 договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язань не пред`явить вимогу до поручителя. 
 
Додатковими угодами до кредитного договору № 010/3-0-1/70 від 18 квітня 2008 року, 5 червня 2008 року, 29 вересня 2008 року, 18 березня 2008 року, 10 квітня 2009 року, 8 травня 2009 року, 31 серпня 2009 року, 30 вересня 2009 року, 30 листопада 2009 року, 12 січня 2010 року, 30 квітня 2010 року, 28 липня 2010 року, 25 березня 2011 року, 21 грудня 2010 року та                                    від 20 вересня 2011 року сторони вносили зміни щодо ліміту кредитування та порядку погашення кредиту, встановлювали нові графіки погашення кредиту. Додаткові угоди містять згоду поручителя на зміну умов основного зобов`язання.
 
Судами встановлено, що 18 березня 2009 року, 25 березня 2011 року та                   20 вересня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди до договору поруки, пов`язані зі зміною обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором                     № 010/3-0-1/70.
 
24 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 010/3-0-1/77, за яким TOB «Фірма «Медтерм» отримало кредит у розмірі 1 089 000 доларів США зі сплатою 11% річних та з кінцевим терміном повернення 22 квітня 2011 року. 
 
У забезпечення належного виконання TOB «Фірма «Медтерм» зобов`язань за кредитним договором № 010/3-0-1/77 31 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір поруки № 12/3-0-1/285, відповідно до умов якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком за належне виконання TOB «Фірма «Медтерм» умов зазначеного кредитного договору.
 
15 травня 2009 року та 25 березня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до договору поруки, пов`язані зі зміною обсягу відповідальності поручителя.
 
Додатковими угодами від 29 вересня 2008 року, 18 березня 2009 року,                            8 травня 2009 року, 30 листопада 2009 року, 30 квітня 2009 року, 28 липня 2010 року, 21 грудня 2010 року, 25 березня 2011 року та від 20 вересня                             2011 року до кредитного договору № 010/3-0-1/77 сторони внесли зміни щодо ліміту кредитування та порядку погашення кредиту, встановили нові графіки погашення кредиту.
 
Зазначені додаткові угоди містять згоду поручителя на зміну умов кредитного договору № 010/3-0-1/77.
 
25 березня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та TOB «Фірма «Медтерм» укладений кредитний договір № 010/42-1/114 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого TOB «Фірма «Медтерм» отримало кредит в сумі 4 300 000 грн зі сплатою 16,9% річних та з кінцевим терміном повернення 16 березня 2012 року.
 
20 вересня 2011 року сторонами укладено додаткову угоду                       № 010/42-1/114/1, за якою зменшена процента ставка за вказаним договором до 14% річних. Також додатковою угодою встановлено, що позичальнику надається відстрочення сплати боргу. Зазначена угода містить згоду поручителя на зміну його умов.
 
У забезпечення виконання зобов`язань TOB «Фірма «Медтерм» за кредитним договором № 010/42-1/114 25 березня 2011 року ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір поруки № 12/42-1/152, відповідно до умов якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком за належне виконання TOB «Фірма «Медтерм» умов зазначеного кредитного договору (п. 4.2 кредитного договору).
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фірма «Медтерм» 22 жовтня 2009 року укладено договір про надання гарантії платежу № 019/3-0-1/070, за яким надано гарантію платежу в сумі 250 000 євро зі строком дії до 20 червня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 4% річних від суми гарантії.
 
Додатковими угодами від 14 червня 2010 року, 28 жовтня 2010 року та                      від 1 липня 2011року до договору гарантії платежу від 22 жовтня 2009 року № 019/3-0-1/070 сторони внесли зміни щодо строку дії гарантії, яка останнім додатковим договором визначена до 30 червня 2012 року включно.
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань ТОВ «Фірма «Медтерм» за договором № 019/3-0-1/070 від 22 жовтня 2009 року ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір поруки.
 
Договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/007 від 28 квітня 2011 року надано гарантію платежу в сумі 1 200 000 грн зі строком дії до                 1 серпня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 3,5% річних від суми гарантії.
 
Між ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір поруки від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/248 - у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/007 від 28 квітня 2011 року.
 
Договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/008 від 28 квітня 2011 року надано гарантію платежу в сумі 1 600 000 грн зі строком дії до                    1 серпня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 3,5% річних від суми гарантії.
 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали договір поруки           від 28 квітня 2011 року № 12/42-1/252 у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011 року № 019/42-1/008, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед гарантом солідарно з принципалом.
 
Договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/009 від 28 квітня 2011 року надано гарантію платежу в сумі 200 000 грн зі строком дії до 1 серпня 2012 року та встановленням комісії в розмірі 3,5% річних від суми гарантії. 
 
У забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання гарантії платежу від 28 квітня 2011року № 019/42-1/009 ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклали договір поруки від 28 квітня 2011року № 12/42-1/256, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед гарантом солідарно з принципалом за виконання забезпечених зобов`язань.
 
Відповідно до пункту 2.2 договору поруки поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов`язань протягом 10 банківських днів з дати відправлення вимоги гаранта та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного десятиденного строку, є дата, зазначена на квитанції, що надається гаранту відділенням зв`язку при відправленні рекомендованого листа поручителю, або дата, зазначена на листі, отриманому поручителем особисто в установі гаранта.
 
Вирішуючи справу, суди встановили, що банк виконав свої зобов`язання за укладеними кредитними договорами у повному обсязі, надавши TOB «Фірма «Медтерм» кредитні кошти в сумах та в строки, передбачених договорами, однак  позичальник - ТОВ «Фірма «Медтерм» - своїх зобов`язань належним чином не виконав та кредитні кошти банку не повернув.
 
7 березня 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило ТОВ «Фірма «Медтерм» вимогу про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором від 24 листопада 2006 року № 010/03/-5/659, а                        30 березня 2012 року - вимогу до поручителя про дострокове повернення кредитних коштів за кредитними договорами та всіма додатковими угодами до них, укладеними в рамках генеральної угоди від 18 травня 2005 року та кредитного договору від 24 листопада 2006 року. 
 
У зв`язку з невиконанням вимоги, у серпні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 як поручителя про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
 
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 9 вересня 2013 року позов ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» задоволено.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами та договорами про надання гарантії платежу, а саме:
за кредитним договором № 010/03-5/659 від 24 листопада 2006 року стягнено заборгованість в сумі 2 938 597,23 грн; 
за кредитним договором № 010/3-0-1/70 від 18 квітня 2008 року стягнено заборгованість в сумі 5 509 9959,80 грн; 
за кредитним договором № 010/3-0-1/77 від 24 квітня 2008 року стягнено заборгованість в сумі 3 183 847,67 грн; 
за кредитним договором № 010/42-1/114 від 25 березня 2011 року стягнено заборгованість в сумі 5 687 495,21 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/007 від 28 квітня 2011 року стягнено заборгованість в сумі 21 817,09 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/008 від 28 квітня 2011 року стягнено заборгованість в сумі 29 089,46 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/42-1/009 від 28 квітня 2001 року стягнено заборгованість в сумі 155 601,76 грн; 
за договором про надання гарантії платежу № 019/3-0-1/070 від 22 жовтня 2009 року стягнено заборгованість в сумі 183 054,20 євро та 100 доларів  США.
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і заперечення на неї, суд дійшов до таких висновків. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
 
Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
 
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
 
Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
 
Вирішуючи справу, судами встановлено, що унаслідок порушення позичальником зобов`язань за кредитними договорами ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» 7 березня 2012 року направило ТОВ «Фірма «Медтерм» вимогу про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором від 24 листопада 2006 року № 010/03/-5/659, а 30 березня 2012 року - вимогу до поручителя про дострокове повернення кредитних коштів за кредитними договорами та всіма додатковими угодами до них, укладеними в рамках генеральної угоди від 18 травня 2005 року. 
 
Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримав 9 квітня 2012 року. 
 
У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.
 
Суди попередніх інстанцій також встановили, що пунктом 4.1 договорів поруки від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/282, № 12/3-0-1/285 та                   № 12/3-0-1/275 передбачено припинення поруки, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. 
 
Ухвалюючи рішення, суди виходили з того, що банк реалізував передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України право на дострокове повернення кредиту, тому вважали, що настання строку виконання основного зобов`язання необхідно обчислювати саме з цієї дати. 
 
Зважаючи на те, що кредитор звернувся з позовом до поручителя у серпні 2013 року, тобто в межах передбаченого договором поруки трирічного строку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що цей строк не можна вважати пропущеним. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанцій, встановивши зазначені обставини, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки за укладеними договорами від 31 жовтня 2008 року № 12/3-0-1/282, № 12/3-0-1/285 та № 12/3-0-1/275 припиненою. 
 
Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, а висновки про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині - обґрунтованими. 
 
Твердження заявника стосовного того, що в договорах поруки не встановлено строк її дії, безпідставні, оскільки спростовуються змістом договорів поруки та встановленими судами обставинами справи. Мотиви відмови у задоволенні позову в частині, що оскаржується, та результати оцінки відповідних доказів суди першої та апеляційної інстанцій виклали у судових рішеннях. 
 
Доводи заявника щодо того, що суди не прийняли до уваги постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-170цс13, касаційний суд також вважає безпідставними, оскільки за обставинами вказаної постанови строк дії поруки не встановлено, що не відповідає обставинам, встановленим у дійсній справі.
 
Необхідно зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку не є підставою для відмови у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, а є підставою для відмови у позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.
 
Висновок Верховного Суду України, викладений у справі № 6-170цс13, стосується непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо строк дії поруки не встановлено, однак у даній справи строк договору поруки визначений, а тому вказаний правовий висновок не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 
 
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками судів на підставі встановлених обставин справи і містять посилання на факти, що не можуть бути предметом дослідження й оцінки судом касаційної інстанції. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано порушено норми матеріального та порушено процесуальне право.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
 
Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
 
Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. 
 
Судові рішення у оскаржувальній частині відповідають критерію обґрунтованості судових рішень. 
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення у частині, що оскаржується, з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до                              статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін. 
 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено. 
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 1 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання припиненою поруки за договорами, укладеними Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 31 жовтня 20018 року №№ 12/3-0-1/282, 12/3-0-1/285, 12/3-0-1/275, залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов  	
Судді:  	В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук    М. Ю. Тітов