ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 лютого 2020 року                                                                м.Суми
                                                               Справа №592/2300/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/111/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Орлова І. В. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі –  ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Хитрова Б.В., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 13 листопада 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі – МТСБУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Мотивує свої вимоги тим, що 11 вересня 2018 року у м. Суми по проспету Курському ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Renault Magnum д.н. НОМЕР_1 та причепом бортовим д.н. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом допустив наїзд на належний їй автомобіль, 2017 року випуску, який стояв позаду нього, марки KIA NIRO д.н. НОМЕР_3 , під керуванням її чоловіка ОСОБА_3 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Ковпаківський районний суд м. Суми постановою від 15 листопада 2018 року з урахування постанови від 10 січня 2019 року про виправлення описки, визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Діями ОСОБА_2 їй була завдана матеріальна та моральна шкода. Зазначає, що зверталася до нього з пропозицією в позасудовому порядку вирішити спір, проте він категорично відмовився. На відновлення пошкодженого автомобіля нею витрачені кошти у сумі 15 297,52 грн, що підтверджується актом виконаних робіт та товарним чеком. 
Просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн; стягнути з  ОСОБА_2 та МТСБУ у відшкодування майнової шкоди 15 297 грн 52 коп.; стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536 грн 80 коп.
В подальшому  ОСОБА_1 позовні вимоги збільшила в частині відшкодування майнової шкоди та посилаючись на звіт про оцінку майна від 01 жовтня 2018 року, просить стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн; стягнути з  ОСОБА_2 та МТСБУ у відшкодування майнової шкоди 24 900 грн; стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536 грн 80 коп. та 2500 грн вартості виконання робіт з оцінки матеріальних збитків.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 13 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.
Стягнув з МТСБУ на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 24 900 грн.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 12 000 грн.
Стягнув з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 3268 грн 40 коп.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у сумі 768 грн 40 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
В апеляційній скарзі МТСБУ, посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, просить скасувати рішення в частині заявлених вимог до МТСБУ та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до МТСБУ; розподілити судові витрати.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), оскільки цей нормативно-правовий акт є спеціальним, що визначає порядок визначення розміру матеріальної шкоди.
Вказує, що власник пошкодженого транспортного засобу КІА д.н. НОМЕР_3 в порядку ст. 33 Закону № 1961-IV не зверталася до них з повідомленням про настання ДТП. Тільки 11 квітня 2019 року позивачем поштою було направлено повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування. Після отримання заяви про виплату страхового відшкодування, МТСБУ було направлено аварійного комісара в порядку ст. 34 Закону № 1961-IV. На момент огляду вказаного транспортного засобу аварійним комісаром встановлено, що транспортний засіб було відремонтовано. Внаслідок чого МТСБУ було позбавлено можливості приймати участь у визначенні розміру шкоди та відмовило позивачу в задоволенні заяви про виплату страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV. 
Стосовно наданого позивачем звіту від 01 жовтня 2018 року вказує на те, що даний звіт в порушення ст. 34 Закону № 1961-IV було складено без участі представника МТСБУ.
Таким чином судом першої інстанції не враховано при ухваленні рішення норми спеціального законодавства, не спростовано факту відновлення пошкодженого транспортного засобу на момент огляду представниками МТСБУ та позбавлено МТСБУ можливості розслідування страхового випадку в порядку ст. 34 Закону № 1961-IV.
Відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що жодних експертиз на місці вчинення страхового випадку не проводилося. При цьому, на його думку, єдиним доказом завданої майнової шкоди після ДТП є автотехнічна експертиза, яка не проводилася і відповідне питання у встановленому порядку не вирішувалося.
Звертає увагу суду на те, що при поданні позову було надано лише акт виконаних робіт № 3А4-001291 від 08 жовтня 2018 року, виданий Філією «Автоцентр на Харківській» СТО ПАТ «Суми-Авто», інших документів не було надано, а тому у нього є сумніви у проведенні оцінки, наданої позивачем, 01 жовтня 2018 року. Вважає, що оцінка проведена неналежним чином, а саме, на його думку, звіт про оцінку складено та оформлено задньою датою. А фактично жодних оцінок та оглядів транспортного засобу не проводилося.
Крім того, даний звіт про оцінку майна зроблено з порушенням «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказами Міністерства юстиції України», Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.
Вважає, що суд порушив норми процесуального права, що полягає у незадоволенні його клопотання про залучення та надання пояснень суб`єктом оціночної діяльності.
Також зазначає, що судом не досліджено та не встановлено факту заподіяння моральної шкоди. Є незрозумілим, чим керувався суд при ухваленні рішення про стягнення моральної шкоди в сумі 12 000 грн. Позивачем не надано розрахунку розміру шкоди, не надано жодного доказу, на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди.
Відзиви на апеляційні скарги у встановлений судом строк не надходили.
Позивач та представник МТСБУ повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю на роботі. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки вказана позивачем причина, не є поважною причиною неявки в судове засідання. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
               Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гайду О.І., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга МТСБУ підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
Задовольняючи позов в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 24 900 грн, суд першої інстанції виходив з того, що обставини ДТП та розмір завданої шкоди підтверджуються належними доказами, водій ОСОБА_2 як власник транспортного засобу не застрахував у встановленому порядку свою відповідальність, а тому майнова шкода у виді відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, визначеного у звіті про оцінку майна від 01 жовтня 2018 року, підлягає стягненню з МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV. Визначаючи розмір моральної шкоди в 12 000 грн, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходив з того, що вона та члени її сім`ї дуже хвилювалися із-за пошкодження автомобіля, були позбавлені можливості використовувати автомобіль та пересісти на громадський транспорт, багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них – відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. 
Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля KIA NIRO, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (а. с. 6).
11 вересня 2018 року о 18 год. 25 хв. у м. Суми по проспекту Курському відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Рено, д.н. АО 5941 СІ та причепом-бортовим д.н. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечним, допустив наїзд на належний ОСОБА_1 автомобіль марки КІА NIRO, д.н. НОМЕР_3 , 2017 року випуску, який стояв позаду нього, під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме: механічні ушкодження переднього бамперу та капоту, номерного знаку, тримача номерного знаку.
Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 8-9).
Ковпаківський районний суд м. Суми постановою від 15 листопада 2018 року, з врахуванням постанови від 10 січня 2019 року про виправлення описки, визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн (а. с. 10-12).
Ковпаківський районний суд м. Суми постановою від 31 жовтня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрив у зв`язку з відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення (а. с. 13)
В силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.
Відповідно до схеми до протоколу про адміністративне правопорушення поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ОСОБА_2 на транспортний засіб Renault Magnum д.н. НОМЕР_4 СІ та причеп бортовий д.н. АО 1931 НОМЕР_5 відсутні (а. с. 9, на звороті).
Згідно акту виконаних робіт № 3А4-001291 від 08 жовтня 2018 року та фіскального чеку за виконані ремонтні роботи по відновленню пошкодженого транспортного засобу позивачем сплачено ПрАТ «Суми-Авто» 15 297 грн 52 коп. (а. с. 14).
14 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з письмовою пропозицією щодо вирішення в добровільному порядку питання відшкодування завданої шкоди в розмірі 15 297 грн 52 коп. (а. с. 15).
Після отримання відзивів на позовну заяву  ОСОБА_1 надала суду звіт про оцінку майна від 01 жовтня 2018 року згідно якого вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП транспортному засобу, розрахована на базі витратного підходу складає 24 900 грн, у зв`язку з чим позивач збільшила позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди (а. с. 69-98).
11 квітня 2019 року позивач, під час розгляду даної справи судом першої інстанції, подала до МТСБУ заяву про відшкодування шкоди та повідомлення про ДТП (а. с. 126-128).
31 травня 2019 року МТСБУ направило на адресу ОСОБА_1 письмову відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі пп. 37.1.3. п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV (а. с. 129).
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 п. 1 ст. 22 ч. 1 ст. 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створило небезпеку. 
       Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
       Згідно підпункту а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7  статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
       Пунктом 33.1 ст. 33-1 Закону № 1961-IV передбачено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Відповідно до підпункту 33.3. ст. 33 Закону № 1961-IV водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Підпунктом 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону № 1961-IV  передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Згідно статті 29 Закону N 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з 
місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Отже, як вже зазначалося раніше, 11 квітня 2019 року  сталася ДТП  за участю транспортних засобів KIA NIRO д.н. НОМЕР_3 під керуванням чоловіка позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .н. АО 5941 СІ з причепом бортовим д.н. АО 1931 НОМЕР_5 під керуванням відповідача ОСОБА_2 . На момент скоєння ДТП ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування шкоди вже після звернення до суду з відповідним позовом та після того, як було проведено відновлювальний ремонт належного їй автомобіля. Не повідомив в установленому порядку про подію ДТП і водій ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв`язку з цим МТСБУ було позбавлено можливості прийняти участь у визначенні розміру шкоди, оскільки Законом чітко визначено, що саме МТСБУ здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП.
Суд першої інстанції стягнув з  МТСБУ на користь позивача майнову шкоду в розмірі 24 900 грн, визначену у звіті про оцінку майна від 01 жовтня 2018 року, який наданий позивачем. При цьому не врахував, що в порушення вимог ст. 29 Закону N 1961-IV при обрахунку вартості відновлювального ремонту суб`єктом оціночної діяльності враховувався не коефіцієнт фізичного зносу, а коефіцієнт придатності пошкоджених деталей, що суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 також підтвердив у наданих ОСОБА_1 роз`ясненнях щодо виконаного ним звіту. З вказаних роз`яснень суб`єкта оціночної діяльності вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу має зовсім інший розмір, а тому стягнення з МТСБУ майнової шкоди на підставі вказаного звіту не відповідає вимогам ст. 29 Закону N 1961-IV.
Отже, оскільки учасники ДТП своєчасно, до проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, не повідомили МТСБУ по подію ДТП, наданий позивачем звіт про визначення розміру завданої майнової шкоди не відповідає ст. 29 Закону N 1961-IV,  МТСБУ було позбавлено можливості прийняти участь у визначенні розміру шкоди відповідно до Закону N 1961-IV і на даний час така можливість втрачена у зв`язку з проведенням відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновкупро наявність підстав для стягнення саме з МТСБУ на користь позивача завданої майнової шкоди. 
З врахуванням даних обставин та відповідно до ст. 1166, ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 як власника джерела підвищеної небезпеки та особи винної в її заподіянні позивачу. 
Стосовно розміру завданої майнової шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 1192 ЦК України визначено: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). 
Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_1 вже було здійснено відновлювальний ремонт належного їй транспортного засобу на загальну суму 15 297 грн 52 коп., що підтверджується відповідним актом виконаних робіт, фіскальним чеком. Пошкодження зазначені в акті виконаних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля співпадають з пошкодженнями вказаними в схемі ДТП, яку підписав відповідач ОСОБА_2 (а. с. 9; 14). 
З врахуванням даних обставин з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди підлягають стягненню на користь позивача фактично понесені нею витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля в розмірі 15 297 грн 52 коп.
Судом першої інстанції також встановлено, що внаслідок дій відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Позивач деякий час була позбавлена можливості користуватися автомобілем, що вимагало від неї вживати додаткових зусиль по організації її життя. Проте, визначаючи розмір моральної шкоди в 12 000 грн, суд першої інстанції не врахував, що інші обставини, крім зазначених, на які позивач посилається на обґрунтування спричинення їй моральної шкоди та які взяв до уваги суд, належними доказами не підтверджені, а тому не можуть враховуватися при визначенні розміру моральної шкоди. 
Отже, у відповідності до положень статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням встановлених обставин справи, характеру й обсягу страждань, яких зазнала позивач, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4, виходячи з вимог розумності та справедливості, розмір моральної шкоди, який стягнув суд першої інстанції на користь позивача підлягає зменшенню до 2000 грн.
Виходячи з викладеного, рішення суду за підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 297 грн 52 коп. у відшкодування майнової шкоди та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до МТСБУ.
Крім того, рішення суду підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та зменшення визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди до 2000 грн. 
Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 410 грн 23 коп., а з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152 грн 60 коп. Щодо витрат позивача на проведення звіту з оцінки майна від 01 жовтня 2018 року в сумі 2500 грн, то вони відшкодуванню на користь позивача не підлягають, оскільки вказаний доказ відхилено апеляційним судом та він не враховувався при задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.
Враховуючи, що ціна позову складає 39 900 грн (15000 грн + 24900 грн), дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 4, 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити повністю, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2019 року в даній справі скасувати в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 297 гривень 52 копійки на відшкодування майнової шкоди. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2019 року змінити в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 410 гривень 23 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 1152 гривні 60 копійок судових витрат за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий:                                                 Т.А. Левченко 

Судді :                                                          О.І. Собина

                                                                         І.В. Орлов