УХВАЛА

14 січня 2020 року 
Київ
справа №826/16725/17
адміністративне провадження №К/9901/36638/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу ТОВ "Кайдзен Капітал"
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року
за позовом ТОВ "Кайдзен Капітал"
до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку
про ухвалення додаткового судового рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кайдзен Капітал" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому просило визнати протиправним та нечинним рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14 травня 2013 року № 816 "Про затвердження Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів)" в частині підпункту 1 пункту 4 розділу ІІ Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кайдзен Капітал "залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року залишено без змін.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ "Кайдзен Капітал" адвоката Бєлкіна Л.М. про прийняття додаткової постанови
ТОВ "Кайдзен Капітал", не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, 27 грудня 2019 року подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року та повернути справу до суду апеляційної інстанції для повторного розгляду питання про прийняття додаткової постанови.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправомірно відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки об`єктивна відповідь на поставлені у клопотанні питання могла б свідчити про неправильність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.
Колегія суддів перевірила наведені у касаційній скарзі міркування, додані до неї матеріали і дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. 
Як встановлено судом апеляційної інстанцій та не спростовано скаржником в касаційній скарзі, До суду апеляційної інстанції від представника ТОВ "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" адвоката Бєлкіна Л.М. надійшло клопотання про прийняття додаткової постанови, у якій представник позивача просить прийняти додаткову постанову, у якій вирішити такі питання:
1. В контексті частини другої статті 19 Конституції України встановити:
а) яким законом чи якою нормою якого закону передбачене застосування такої санкції за несплату штрафу, як зупинення дії ліцензії;
б) яким законом, чи якою нормою якого закону передбачені повноваження відповідача встановлювати таку підставу застосування такої санкції за несплату штрафу, як зупинення дії ліцензії.
2. Встановити, чому у спірних правовідносинах можна регулювати підстави та порядок зупинення дії ліцензії підзаконними актом, коли у частині першій статті 239 Господарського кодексу України прямо встановлено, що це можна регулювати виключно в порядку, встановленому законом.
3. Встановити, в якому з перелічених законів: "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії", "Про електроенергетику", "Про ринок природного газу", - передбачена можливість зупинення дії ліцензії за несплату штрафу.
Необхідність ухвалення додаткової постанови представник позивача обґрунтовує тим, що у рішенні, що є предметом апеляційного оскарження, та у постанові за наслідком розгляду апеляційної скарги немає "навіть ритуального посилання" (так зазначено у самому клопотанні) на частину другу статті 19 Конституції України. Представник позивача вказує, що якщо б ця конституційна норма була б для суддів дійсно поважною нормою, а не пустим звуком, то суддя, повинна була б з`ясувати:
а) яким законом чи якою нормою якого закону передбачене застосування такої санкції за несплату штрафу, як зупинення дії ліцензії;
б) яким законом чи якою нормою якого закону передбачені повноваження відповідача встановлювати таку підставу застосування такої санкції за несплату штрафу, як зупинення дії ліцензії.
Також, представник позивача зазначає, що можливість застосування зупинення господарської санкції передбачене частиною першою статті 239 Господарського кодексу України, але виключно в порядку, встановленому законом, і суди обох інстанцій цю норму хоча і процитували, але жодним чином не спростували. Жоден закон не передбачає зупинення дії ліцензії внаслідок несплати штрафу. Однак суди обох інстанції не сказали про це жодного слова.
16 грудня 2019 до суду апеляційної інстанції від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку надійшло заперечення на клопотання про прийняття додаткової постанови, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні клопотання, оскільки при розгляді апеляційної скарги Шостим апеляційним адміністративним судом досліджено всі вимоги апеляційної скарги позивача, винесено вмотивовану постанову, і при цьому жодних невирішених клопотань при розгляді справи не було допущено. Відповідач вказує, що позивач по суті даним клопотанням хоче, щоб суд апеляційної інстанції змінив своє рішення, шляхом викладення мотивувальної частини в іншій редакції. 
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ТОВ "Кайдзен Капітал" про прийняття додаткової постанови, суд апеляційної інстанції виходив з того, що перелік підстав для ухвалення судом додаткового судового рішення є вичерпним. Крім того, колегія суддів зазначила, що доводи, викладені представником ТОВ "Кайдзен Капітал" адвокатом Бєлкіним Л.М. у клопотанні про прийняття додаткової постанови є доводами щодо фактичної незгоди з постановою суду апеляційної інстанції та її оскарження, які представник позивача може викласти у касаційній скарзі на зазначену постанову. При цьому, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що доповнення мотивувальної частини постанови суду шляхом зазначення в ній мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу не є можливим шляхом прийняття додаткової постанови, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена можливість зміни мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції, що набрала законної сили.
На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні клопотання про прийняття додаткової постанови. 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Таким чином, оскаржувані рішення є слушними, вмотивованими і такими, що ґрунтуються на законі, зокрема положеннях пункту 9 частини четвертої статті 169, частин першої, другої статті 122 та частини другої статті 123 КАС України. Правильне застосування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 10 квітня 2018 року у справі № 639/4873/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі № 820/4084/18 та від 24 червня 2019 року у справі № 1740/1906/18, від 10 січня 2020 року у справі № 420/4972/19.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Кайдзен Капітал" на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року за позовом ТОВ "Кайдзен Капітал" до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ухвалення додаткового судового рішення.
2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
4. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Я.О. Берназюк
                                                                                                              І.В. Желєзний
                                                                                                              Н.В. Коваленко