П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  289/57/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Сіренко Н.С. 
          Суддя-доповідач:  Залімський І. Г. 
20 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Бордюга Андрія Олександровича  на  рішення   Радомишльського районного суду Житомирської області  від  22 січня 2020 року (ухвалене 22.01.2020 у м. Радомишль Житомирської області) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Бордюга Андрія Олександровича про  скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з  адміністративним позовом до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Бордюга Андрія Олександровича, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕАК № 1920757 від 30.12.2019 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн за порушення ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за перевезення вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу більше ніж на 1 метр.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.01.2020 позов задоволено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.01.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 22.01.2020 відповідач до Радомишльського районного суду Житомирської області подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до якого додав відеофайли та фотоматеріали на яких зафіксовано порушення позивачем вимог ПДР, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки таким доказам.
Позивач  не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що 30.12.2019 капралом поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Житомирській області Бордюг А.О. винесено постанову серії ЕАК №1920757 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн за те, що він, керуючи транспортним засобом, перевозив дошку, яка виступала за задній габарит т.з. більше як на 1 метр та не була позначена відповідною табличкою, чим порушив п.22.4 ПДР України.
Позивач не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували проведення вимірювання транспортного засобу позивача, за результатами якого встановлено, що дошка, яку перевозив позивач на транспортному засобі марки Mercedes-Benz, виступала за задні габарити більше ніж на один метр. В матеріалах справи взагалі відсутня інформація про те, якими приладами відповідач здійснював вимірювання вантажу та чи здійснював його взагалі.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (ПДР України).
Згідно пункту 22.4 ПДР України вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту "з" пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до підпункту "з" пункту 30.3 ПДР України на відповідних транспортних засобах установлюються розпізнавальні знаки (додаток 4), зокрема, "Негабаритний вантаж" - сигнальні щитки або прапорці розміром 400 х 400 мм з нанесеними по діагоналі червоними і білими смугами, що чергуються (ширина - 50 мм), а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості - світлоповертачами або ліхтарями: спереду білого кольору, ззаду - червоного, збоку - оранжевого. Знак розміщується на крайніх зовнішніх частинах вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу на відстань, більшу ніж це передбачено пунктом 22.4 цих Правил.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів у тому числі за  порушення правил перевезення вантажів.
Разом з цим, згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом апеляційної інстанції досліджено надані відповідачем відеофайли та фотоматеріали на яких зафіксовано момент фіксації вказаного порушення та складання оскаржуваної постанови та з яких чітко простежується факт вчинення позивачем вимог 22.4 ПДР України. 
Апеляційний суд зважає на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку. В іншому випадку, є підстави вважати, що застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010.
Так, у даному випадку судом не встановлено, а відповідачем не доведено того, що факт вчинення позивачем вимог 22.4 ПДР України зафіксовано із застосуванням вимірювальних приладів для визначення на скільки вантаж виступав за габарити транспортного засобу позивача. У оскаржуваній постанові також відсутні відомості про технічні прилади якими здійснювалось таке вимірювання.
Водночас, колегія суддів зазначає, що з наявних у справі відео- та фотоматеріалів органолептично вбачається, що вантаж, який перевозив позивач виступав за габарити транспортного засобу більш як на 1 метр.
Разом з цим, суд не враховує фото, додане позивачем до позовної заяви (а.с.3), адже дане фото не містить будь-яких відомостей, що входять у предмет доказування у даній справі, прив`язок до місця, часу та обставин задокументованого порушення позивачем вимог 22.4 ПДР України.
Суд вважає, що відсутність точного розміру виступання вантажу за межі транспортного засобу жодним чином не спростовують факт допущення позивачем вимог 22.4 ПДР України, адже наявні у справі докази беззаперечно свідчать про те, що відстань, на яку вантаж виступав за габарити транспортного засобу перевищували 1 метр. Те, що вказана відстань складала  більш як 1 метр чітко видно неозброєним оком та поза розумних підстав сумніватись не потребує додаткового підтвердження шляхом проведення вимірювання технічними засобами з огляду на фізичні розміри транспортного засобу та вантажу, що було безпосередньо зафіксовано на відеозаписі.
Крім того, враховуючи обставини даної справи та принцип невідворотності адміністративної відповідальності, інший підхід до визначення правових наслідків порушень, вчинених відповідачем  при фіксації  факту порушення  позивачем вимог 22.4 ПДР України, є проявом надмірного формалізму.
З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що позивача правомірно притягнуто до  адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.1 ст.122 КУпАП, а оскаржувана постанова відповідача є правомірною та не підлягає скасуванню.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Бордюга Андрія Олександровича задовольнити.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Бордюга Андрія Олександровича про скасування постанови скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Мацький Є.М.