УХВАЛА

17 лютого 2020 року 
Київ
справа №952/683/19
адміністративне провадження №К/9901/3738/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Шишова О.О., 
суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М. 
перевіривши касаційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції
на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року
у справі № 952/683/19                                                                         за позовом  ОСОБА_1                                                             до  Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області                                                     про  касування постанови про адміністративне правопорушення від 08.09.2019,-

установив:

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження з підстав визначених п. 4 ч.1 ст. 299 КАС України.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу. 

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до наступного.
Відповідно до частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх 
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Положеннями пункту 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті, суд апеляційної інстанції виходив з того, що    причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки повернення апеляційної скарги з підстав неналежного оформлення документів, які підтверджують повноваження представника на звернення до суду, не може бути визнано поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, адже такі причини є суто суб`єктивними та свідчать виключно про неналежні дії/бездіяльність скаржника щодо оформлення та направлення документів до суду.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з вищенаведеним висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
З оскаржуваного рішення вбачається, що 31 жовтня 2019 року Зачепилівським районним судом Харківської області ухвалено рішення.
На зазначене рішення суду Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року вказану апеляційну скаргу поверунто скаржнику на підставі п. 1 ч. 4  ст. 298 КАС України, оскільки підписана особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо підписання такої скарги.
Зазначена ухвала від 27 листопада 2019 року є чинною та відповідачем оскаржена не була.
12.12.2019 року від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області до апеляційного суду повторно надійшла апеляційна скарга. Разом з апеляційною скаргою відповідач заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обгрунтування якого зазначає, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 року судом необгрунтовано повернуто апеляційну скаргу та у зв`язку з цим просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до пункту шостого частини п`ятої  статті 44 КАС України  учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених      КАС України     певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними,    строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом        процесуальний        строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Обґрунтування касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій доводів та не спростовують висновків останніх.
Враховуючи, що зміст оскаржуваних судових рішень та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження. 
Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
ухвалив:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року.
2. Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                         О.О. Шишов  

Судді                                                                                      І.В. Дашутін

М.М. Яковенко