ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року	  м. Одеса	Справа № 923/688/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В. 
Представники сторін в судове засідання не з`явились;
                                                                       
розглянувши апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"
на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019
у справі №923/688/19
за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії " Нафтогаз України"
до Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго"
про стягнення 712  984,08 грн.,
(суддя першої інстанції: Гридасов Ю.В., дата та місце ухвалення рішення: 05.11.2019, Господарський суд Херсонської області, м.Херсон, вул. Театральна, 18)

12.08.2019 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі – ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України») звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до  Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (далі – МКП «Херсонтеплоенерго»), в якій просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з квітня 2016 по лютий 2019 у сумі 582 664 грн. 21 коп. 
В обгрунтування позовних вимог ДК "Газ України" НАК " Нафтогаз України" зазначив, що постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.05.2007 у справі № 14/49-07 позовні вимоги ДК “Газ-тепло” задоволено повністю, стягнуто з МКП “Херсонтеплоенерго” 1448974,72 грн. основного боргу, 14489,75 грн. витрат по сплаті державного мита, 118.00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процессу. З огляду на те, що відповідач не виконує зобов`язання за договором комісії №12/03- 93 від 08.10.2003, ДК “Газ України” нарахував суму інфляційних втрат за період з квітня 2016 року по лютий 2019 року, яка становить 582664 грн. 21 коп. та 3% річних, які розраховані за період з 06.04.2016 по 05.04.2019 та становлять 130319 грн. 87 коп.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 (суддя – Гридасов Ю.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" інфляційних у розмірі 582664 грн.21 коп., 3% річних 130319 грн.87 коп., а також 10694 грн.76 коп. витрат по сплаті судового збору. 
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду, були порушені відповідачем, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, МКП «Херсонтеплоенерго» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 скасувати та прийняти нове – про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що  в судовому процесі не було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, відповідно до чого рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Заявник апеляційної скарги звертає увагу, що на підставі наявної кредиторської заборгованості МКП «Херонстеплоенерго» за природний газ, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.08.2017 №190, МКП «Херсонтеплоенерго» 03.07.2017 було включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, номер особового запису в реєстрі 129, що підтверджується повідомленням Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
Апелянт зазначає, що станом на час розгляду даної справи, державним виконавцем було зупинено виконавче провадження за судовим рішенням Господарського суду Херсонської області від 07.07.2009 по справі №14/95-09, на підставі п.10 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої вод, підприємств централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730, з виконавчих проваджень, стягувачем за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а бордниками – підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої вод, підприємств централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем).
Заявник апеляційної скарги наголошує, що застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого постачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не ставить у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності зазначеним Законом.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 апеляційну скаргу МКП "Херсонтеплоенерго" на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 по справі №923/688/19 залишено без руху, встановлено МКП "Херсонтеплоенерго" строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 по справі №923/688/19 протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
20.12.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від МКП "Херсонтеплоенерго" надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення за апеляційною скаргою по справі №923/688/19.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 задоволено клопотання МКП "Херсонтеплоенерго" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги; відстрочено МКП "Херсонтеплоенерго" сплату судового збору у розмірі 16 042,14 грн. за подання апеляційної скарги до прийняття постанови судом апеляційної інстанції; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МКП "Херсонтеплоенерго" на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 по справі №923/688/19, відкрито апеляційне провадження по справі №923/688/19.
Ухвалою Південно-захіндного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 розгляд апеляційної скарги Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 по справі №923/688/19 призначено в судовому засіданні на 10.02.2020 року об 11-30 год. в приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.          
15.01.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
03.02.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від МКП "Херсонтеплоенерго" про участь в судовому засіданні, яке призначене на 10.02.2020 року об 11-30 год., в режимі відеоконференції в Господарському суді Херсонської області (73000, вул. Театральна, 18, м.Херсон).          
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 задоволено клопотання про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції.
В судове засідання 10.02.2020 представники сторін не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутністю представників сторін, за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2003 між Дочірнім підприємством “Газ-тепло” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” та Міським комунальним підприємством “Херсонтеплоенерго” було укладено договір комісії №12/03-93. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю, а відповідач прострочив їх виконання.
Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.05.2007 у справі № 14/49-07 позовні вимоги ДК “Газ-тепло” задоволено повністю, стягнуто з МКП “Херсонтеплоенерго” 1    448 974,72 грн. основного боргу, 14489,75 грн. витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Вказана постанова набрала законної сили.
У зв`язку з реорганізацією Дочірнього підприємства “Газ-тепло” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” всі права та обов`язки, у тому числі і за спірним зобов`язанням, перейшли до його правонаступника - ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” відповідно до п. 1.2. Статуту останнього.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вищезазначеним рішенням суду підтверджено факт наявності у відповідача перед ДК “Газ України” за договором № 12/03-93 від 08.10.2003 заборгованості в сумі 1448974,72 грн., яка на дату звернення з даною позовною заявою до господарського суду відповідачем не сплачена.
З огляду на те, що відповідач не виконує зобов`язання за договором комісії № 12/03- 93 від 08.10.2003, ДК “Газ України” звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Сума інфляційних втрат за період з квітня 2016 по лютий 2019, за наданим позивачем розрахунком, становить 582664 грн. 21 коп.
Сума 3% річних розрахована за період з 06.04.2016 по 05.04.2019, за наданим позивачем розрахунком, становить 130319 грн. 87 коп.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав. 
За положеннями ч.ч.1, 2    ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Пунктом 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1    ст. 193 Господарського кодексу України    суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Господарське зобов`язання виникає, зокрема, із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1    ст. 509 Цивільного кодексу України).
Відповідно до    ст. 626 Цивільного кодексу України     договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні    договору,    виборі контрагента та визначенні умов    договору    з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. ст.    525,    526 Цивільного кодексу України    зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1    ст. 530 Цивільного кодексу України    якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо погашення ним основного грошового зобов`язання в сумі 1448974,72 грн.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання .
З огляду на зазначене, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних, суд апеляційної інстанції вважає його вірним, а вимога позивача про стягнення 582664 грн.21 коп. інфляційних та 3% річних у розмірі 130319 грн.87 коп.  є обґрунтованою та такою, підлягає задоволенню, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правомірним.
Судовою колегією не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» інфляційні та 3% річних не підлягають стягненню, з огляду на наступне.
Так, 30.11.2016         набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016 (далі – Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
У ст. 1 вказаного Закону зазначено, що в ньому вживаються терміни в такому значенні: заборгованість що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (стаття друга Закону).
Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі – Порядок), яким визначено механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Водночас ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом     неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Частина 3 ст. 7    Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості    теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом.
З огляду на зазначене, враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем не погашена станом на дату звернення до місцевого господарського суду з позовною заявою, а також з огляду на відсутність укладеного між сторонами по справі договору про реструктуризацію заборгованості, яка виникла за Договором №12/05-300 від 01.10.2005, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не розповсюджується на правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено всі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку. Інші аргументи сторін, які не впливають на суть прийнятого рішення, не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення ухвалене з дотриманням норм та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Південний хліб” на рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2019 у справі №916/2644/19 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.10.2019 у справі №916/2644/19 залишається без змін.
Як зазначалося раніше, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 задоволено клопотання МКП "Херсонтеплоенерго" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги; відстрочено МКП "Херсонтеплоенерго" сплату судового збору у розмірі 16 042,14 грн. за подання апеляційної скарги до прийняття постанови судом апеляційної інстанції. 
До дня судового засідання по даній справі, а саме 10.02.2020, апелянтом судовий збір у встановленому розмірі не спалчено.
Разом з тим, 03.02.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання МКП «Херсонтеплоенерго» про зменшення судового збору за подання апеляційної скарги до 30% від загальної суми та встановити судовий збір у розмірі 4812,65 грн.
В обґрунтування вказаного клопотання заявник зазначив, що розмір судового збору наразі не дозволяє МКП «Херсонтеплоенерго» здійснити його оплату, що пов`язано із значною кредиторською заборгованістю, яка станом на 01.01.2020 складає 155    367    300 грн. На підтвердження заборгованості відповідачем надано довідку від 20.01.2020 за №92-03-09.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно з ч. 2 вказаної статті суд може    зменшити розмір судового збору    або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла до висновку, що даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним, а отже, посилання позивача на складний фінансовий стан не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору в силу ст. 8 Закону України "Про судовий збір".
З огляду на зазначене, розглянувши клопотання відповідача про зменшення судового збору, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає що клопотання МКП «Херсонтеплоенерго» про зменшення судового збору за подання апеляційної скарги задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.          
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" на рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 у справі №923/688/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Херсонської області від 05.11.2019 у справі №923/688/19 залишити без змін.
Стягнути з Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (73003,м.Херсон, Острівське шосе, 1, ЄДРПОУ: 31653320) до Державного Бюджету України (ГУК у м.Києві, м.Київ, ЄДРПОУ: 37993783, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)) 16042,14 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 12.02.2020 року.

Головуючий                                                         Н.М. Принцевська

         Судді:                                                             Г.І. Діброва

                                                                                 С.І. Колоколов