ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/12696/13-а                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:	
головуючого-судді:	Черпіцької Л.Т.	
суддів:	Пилипенко О.Є., Собківа Я.М.	
за участю секретаря:	Закревської І.Л.,	
позивача 	          Пінчука Б.В . ,	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (правонаступник Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві)   на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеінтекс» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,  

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеінтекс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 лютого 2013 року №00001182250 та №00001192250.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 27 лютого 2013 року № 00001182250 та № 00001192250.
Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду 28 листопада 2013 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Вищий адміністративний суд України за наслідками перегляду названих рішень судів попередніх інстанцій вказав на необхідність здійснити належну перевірку доводам сторін щодо фактичної поставки позивачу підрядних послуг від ПП «Фірма «Володар», відповідності особи, вказаної в податкових накладних та інших документах первинного бухгалтерського обліку, виписаних від імені ПП «Фірма «Володар», особі, уповноваженій на здійснення операцій з поставки від імені цього підприємства. Встановити обставини щодо результату розгляду кримінальної справи, порушеної за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України, перебування громадянки ОСОБА_2 в Україні, отримання нею дозволу на працевлаштування в Україні на посаді директора ПП «Фірма «Володар» відповідно до Порядку оформлення іноземцями та особами без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні, затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 01 листопада 1999 року № 2028.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з необґрунтованості доводів податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства при проведенні господарських операцій, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що реальність здійснення господарських операцій з контрагентом належним чином документально не доведена. ПП «Фірма «Володар» відсутнє за своїм місцезнаходженням, у цього товариства відсутні основні засоби (складські приміщення, транспортні засоби, виробничі потужності) та трудові ресурси, необхідні для виконання господарських операцій із поставки підрядних послуг. Окрім того є порушена кримінальна справа від 10 січня 2012 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України щодо фіктивного підприємництва ПП «Фірма «Володар». У межах досудового розслідування кримінальної справи № 05-8685, яка знаходилась у провадженні ПМ ДПА у Київській області, встановлені обставини щодо невідповідності підпису ПП «Фірма «Володар» громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 , підписам на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку (висновок експерта від 28 вересня 2011 року № 617 начальника СТКЗР Білоцерківського МВ НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області). Згідно пояснень громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 від 14 грудня 2011 року, вона спростувала факти підпису будь-яких документів, які стосуються господарської діяльності ПП «Фірма «Володар» та своє відношення до діяльності, яка представлена діяльністю цього підприємства.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва ДПС проведено позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Телеінтекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні та сплаті податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість, при взаємовідносинах з Приватним підприємством «Фірма «Володар» за період з 01 вересня 2010  року по 31 березня 2011 року, за результатами якої складено акт від 08 лютого 2013 року №132/22.5-17/35275665 про порушення підпункту 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податку на додану вартість у сумі 40987,00 грн.; та вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на прибуток на суму 51235,00 грн.
За наслідками перевірки та на підставі акта №132/22.5-17/35275665 прийняті податкові повідомлення-рішення від 27 лютого 2013 року:
№00001182250, яким визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 62939,00 грн., у тому числі 51235, 00 грн. - основний платіж та 11704,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
№00001192250, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 50351,00 грн., у тому числі 40 987,00 грн. - основний платіж та 9364,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.
Виявлені порушення ґрунтуються на тому, що згідно пояснень від 14 грудня 2011 року ОСОБА_2 - директора ПП «Фірма «Володар» вона зареєструвала вказане підприємство на прохання знайомого без мети займатися фінансово-господарською діяльністю, як наслідок документи, складені від імені ПП «Фірма «Володар» не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, оскільки вони суперечать положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Висновок експерта № 617 від 28 вересня 2011 року встановлено, що підпис від імені директора ПП «Фірма «Володар» ОСОБА_2 у договорі № 134, укладеному з ДПІ у Вишгородському районі, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації від 19 грудня 2011 року № 4539/5/07-6016 щодо перетинання державного кордону України громадянами, громадянка Російської Федерації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 2010 року - 2011 року перетинала державний кордон України 6 разів. Зазначені обставини вказують на те, що діяльність ПП «Фірма «Володар» не спричиняє настання реальних правових наслідків та не надає права його контрагентам формувати податковий кредит та валові витрати на підставі первинних документів, складених від імені даного товариства.
Судом першої інстанції також було встановлено, що Приватне підприємство «Фірма «Володар» було залучено для виконання робіт на виконання договору підряду від 19 серпня 2009  року №09/08-4Р, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Телеінтекс» та Закритим акціонерним товариством «Українські радіосистеми».
Реальність господарських операцій позивача з ПП «Фірма «Володар» при виконанні договорів підряду від 10 вересня 2010 року №10/09-1П, від 01 листопада 2010 року №10/11-1П, від 02 грудня 2010 року №10/12-1П, від 23 лютого 2011 року №11/02-1П, предметом яких є виконання робіт з обладнання мережі інтернет, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, такими як: акти здачі-прийняття виконаних робіт; звіти про виконані роботи; кошториси; податкові накладні; технічним завданням. 
Усі наведені договори підряду, а також усі інші первинні документи, складені на виконання вказаного договору, підписані від імені ПП «Фірма «Володар» заступником директора - Шолоховим А.В., який, згідно наказу № 2 від 06 серпня 2010 року призначений на посаду заступника директора з 06 серпня 2010 року та йому доручено укладати договори і підписувати фінансово-господарські документи ПП «Фірма «Володар».
При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.
Так, згідно пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», тут і надалі чинного на час виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
В силу вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», тут і надалі чинного на час виникнення спірних правовідносин, платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов`язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.
Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.
Податкові зобов`язання з ПДВ у відповідності до положень Закону України «Про податок на додану вартість» визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності (підпункт 7.7.1 пункт 7.7 статті 7 цього Закону).
Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. 
Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту  7.4 статті 7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.
Згідно вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.
Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,  підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Зважаючи на вимоги вищенаведених норм, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Доказами у справі підтверджується дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та складу витрат на підставі податкових накладних виданих контрагентом, який на час здійснення господарських операцій був зареєстрований у встановленому законодавством порядку.
Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, відповідачем до суду не надано.
Із висновку експерта № 617 від 28.09.2011, на який посилається відповідач, вбачається, що на експертизу було надано тільки Договір № 134 про визнання електронних документів від 29 квітня 2011 року, укладеного між ПП «Фірма «Володар» та ДПІ у Вишгородському районі, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про те, що усі інші документи, складені від імені даного підприємства підписані не уповноваженою особою, або підроблені.
Колегія суддів критично сприймає посилання відповідача на пояснення ОСОБА_2 та наявність кримінальної справи від 10 січня 2012 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України щодо фіктивного підприємництва ПП «Фірма «Володар», з огляду на відсутність відповідного вироку суду щодо фіктивності ПП «Фірма «Володар».
Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача про те, що виписані від імені ПП «Фірма «Володар» на адресу позивача податкові накладні та інші первинні документи не мають юридичної сили та доказовості є безпідставними.
Даний висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постанові від 23 травня 2019 року у справі №2а-12820/11/2670 (Судами цілком обґрунтовано не прийняті посилання відповідача на наявність кримінальної справи щодо невстановлених осіб, які у 2007-2009 роках створили та придбали ТОВ «Моней Фарм», з огляду на відсутність протягом тривалого строку відповідного рішення суду.).
Інших переконливих доводів ніж зазначено в апеляційній скарзі, в тому числі і в ході розгляду у суді попередньої інстанції, на підтвердження того, що відомості у первинних документах, складенням яких були опосередковані правовідносини між позивачем та контрагентом, є недостовірними та суперечливими, податковою інспекцією не представлено.
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і податковий орган, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2020 року. 	
Головуючий суддя:	Л.Т. Черпіцька 	
Судді:	О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків