ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       15 січня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 715/571/19
       Провадження №22-ц/822/18/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,         
секретар - Герман Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, головуючий у І-й інстанції - Цуренко В.А., 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у березні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 1986 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 
Спадкоємцями після смерті колишнього чоловіка, крім неї, є її спільний син - ОСОБА_2 . Так, ОСОБА_2 був визнаний спадкоємцем на підставі ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2018 року. 
Перебуваючи у шлюбі, вона та ОСОБА_4 , як подружжя, у 2007 році збудували житловий будинок АДРЕСА_1 . У 2012 році нею спільно з померлим чоловіком було здійснено реконструкцію вказаного будинковолодіння. 
Зазначала, що право власності на вищезазначене нерухоме майно було зареєстроване за її померлим чоловіком - ОСОБА_4 , хоча вони спільно з померлим здійснювали будівництво вказаного будинку. Про те, що вказаний будинок було зареєстровано на померлого чоловіка, вона дізналася тільки після його смерті, оскільки її було залучено відповідачем у справі про стягнення заборгованості за позовом ПАТ "Укрсоцбанк". 
Посилалася на те, що у вказаному будинку вона проживає та зареєстрована ще з 10 жовтня 1986 року.
Враховуючи, що спірне нерухоме майно було набуте під час шлюбу, воно відноситься до спільної сумісної власності подружжя і, виходячи з принципу рівності часток, кожному з подружжя належить право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна, вважає, що їй належить право на 1/2 частину вказаного нерухомого майна, тому просила позов задовольнити.
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нерухомого майна, що складається з житлового будинку загальною площею 107,60 кв.м, в тому числі житловою площею 67,0 кв.м. літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «І», колодязь №1, огорожа № 2, 3, 5, 8, вимощення № І, ІІ - по АДРЕСА_2 . 
На зазначене рішення АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що позовна заява пред`явлена до ОСОБА_2 , який не є спадкоємцем майна та не має жодного відношення до спірного нерухомого майна. Залучений до участі у справі ОСОБА_3 теж не може бути відповідачем, оскільки предметом позову є поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на Ѕ частки, а не спір щодо черговості одержання права на спадок чи щодо розміру частки у спадщині. З матеріалів справи не видно, що хтось з відповідачів порушив право позивача на Ѕ частку спільного сумісного майна подружжя. Не надано доказів, що позивач зверталася до нотаріуса відповідно до Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя. 
Стверджує, що ОСОБА_1 була у 2008 році обізнана та надавала письмову згоду на передачу майна в іпотеку та наступну іпотеку. Крім того, ОСОБА_1 заявами від 12 червня 2015 року надавала згоду ОСОБА_4 на укладання договору кредиту № 40 та № 41 від 09 квітня 2008 року. 
На апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно було побудоване під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в шлюбі, та прийшов до висновку про можливість визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину нерухомого майна.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, що згідно з п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 1986 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
29 грудня 2012 року ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 60 від 27 листопада 2012 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку літ. А, сараю літ І., колодязя №1, огорожі №2,3,5,8, вимощення №І, ІІ. 
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Як видно з матеріалів справи, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 09 квітня 2008 року укладено іпотечний договір № 40. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 передав в іпотеку в якості забезпечення виконання ним зобов`язань за кредитним договором від 9 квітня 2008 року № 40 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею 0,281 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області, та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Карпачівської сільської ради Глибоцького району 17 липня 2007 року (а.с.105-108).
Крім того, 09 квітня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 41. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 передав в іпотеку в якості забезпечення виконання ним зобов`язань за кредитним договором від 9 квітня 2008 року № 41 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею 0,281 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області, та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Карпачівської сільської ради Глибоцького району 17 липня 2007 року (а.с.109 -112).
Також матеріалами справи підтверджується, що 09 квітня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву, якою надала згоду на передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_4 набутого ними під час зареєстрованого шлюбу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 та земельної ділянки загальною площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки загальною площею 0,2810 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства в с. Карпачів Глибоцького району. 09 квітня 2008 року приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 (а.с.117). 
12 червня 2015 року ОСОБА_1 підписала заяву, якою надала згоду ОСОБА_4 на укладання договорів про внесення змін до договорів кредиту № 40 та № 41 від 09 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 . Зазначеною заявою позивачка підтвердила, що з умовами вищенаведених договорів ознайомлена, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положення немає та погоджує умови вищевикладених договорів. Положення статей 60-74 СК України їй повністю зрозумілі. 
Отже, з 09 квітня 2008 року ОСОБА_1 було достеменно відомо про реєстрацію права власності спірного майна за ОСОБА_4 , а тому її доводи про те, що про реєстрацію житлового будинку на покійного чоловіка вона дізналася тільки після його смерті, є безпідставними. 
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. 
Зазначений правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги  про невідповідність вказаних висновків суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права, є обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на викладене, з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» слід стягнути 3 213, 43 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2019 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 3 213 (три тисячі двісті тринадцять) гривень 43 копійки у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повної постанови - 22 січня 2020 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                                 І.Н. Лисак 

                                       І.Б. Перепелюк