Постанова
Іменем України
21 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 591/2875/17
провадження № 61-12229св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро»,
третя особа - виконуючий обов`язки начальника комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» Сущенко Світлана Миколаївна, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 січня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Собини О. І., Ткачук С. С.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» (далі - КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро»), третя особа - виконуючий обов`язки начальника КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» Сущенко С. М., про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.
Позовна заява мотивована тим, що з 1999 року вона перебувала у трудових відносинах з КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро». 20 лютого 2015 року її незаконно було звільнено з роботи з підстав, визначених 
пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Рішенням Зарічного районного суду 
м. Суми від 07 серпня 2015 року її було поновлено на роботі. Зважаючи на неприязні стосунки з керівником установи, вона 10 серпня 2015 року подала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін. Незважаючи на це, 
КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» не видав відповідний наказ про її звільнення, не видав їй трудову книжку. Вказане рішення суду про поновлення її на роботу було скасоване в касаційному порядку, а справа була направлена на новий судовий розгляд. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року її знову було поновлено на роботі. Не приступаючи до роботи, вона 23 травня 2017 року знову подала заяву про звільнення її з роботи у зв`язку з переїздом в іншу місцевість. У порушення вимог закону КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» знову не видав наказ про її звільнення та не видав їй трудову книжку та не направив її поштою, як того вона просила у заяві. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2017 року вказане судове рішення про поновлення її на роботі було скасоване та їй було відмовлено у задоволенні позову, а 31 липня 2017 року їй було повернуто трудову книжку. Зазначила, що протягом тривалого часу КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» без законних підстав не видавав їй трудову книжку, у зв`язку з чим має сплатити середній заробіток за час її затримки з 21 лютого 2015 року по 31 липня 
2017 року. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» на свою користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у період з 21 лютого 
2015 року по 31 липня 2017 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків тривалістю не більше десяти днів з дня цієї ухвали для сплати судового збору у розмірі 960 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що копію ухвали судді про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 отримала 
28 грудня 2017 року, однак в наданий судом десятиденний строк, вимог ухвали не виконала, судовий збір не сплатила. З клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати, відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 до апеляційного суду не зверталась. При цьому 02 січня 2018 року її представник - адвокат Макаренко О. С. подав до суду заяву, в якій вказав, що ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, оскільки спірні правовідносини випливають з трудових та стосуються стягнення заробітної плати. Залишаючи апеляційну скаргу без руху, ОСОБА_1 було роз`яснено, що, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, а саме: стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, не звільняються від сплати судового збору, тому її було зобов`язано сплатити судовий збір.
Враховуючи, що ОСОБА_1 вимог ухвали не виконала, судовий збір не сплатила, апеляційну скаргу суд вважав неподаною та повернув заявнику.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху її представник подав заяву, у якій зазначив, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Тому вважала повернення її апеляційної скарги безпідставним. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю вимог.
Вказане рішення ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку, проте, до своєї апеляційної скарги не додала документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2017 року апеляційна скарга була залишена без руху, заявнику наданий десятиденний строк для сплати судового збору у сумі 960 грн, а також роз`яснено, що у разі несплати судового збору апеляційна скарга буде вважатися неподаною і буде повернута.
Копію ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху 
ОСОБА_1 отримала 28 грудня 2017 року, однак в наданий судом десятиденний строк вимог ухвали не виконала, судовий збір не сплатила. З клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати, відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір» 
ОСОБА_1 до апеляційного суду не зверталась.
02 січня 2018 року представник ОСОБА_1 - Макаренко О. С. подав до суду заяву, в якій вказав, що ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, оскільки спірні правовідносини випливають з трудових правовідносин та стосуються стягнення заробітної плати.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі по тексту у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.
Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способом і строком їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
За змістом наведених норм закону повернення заяви (в тому числі й апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали суду про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, але ухилилася від виконання вимог, зазначених у ній.
В оцінці доводів касаційної скарги про те, що заявник як позивач не має сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, Верховний Суд врахував таке.
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Судовий збір не повинен обмежувати право заявника на доступ до правосуддя, його розмір має бути розумним. Разом з цим судовий збір виконує роль обмежувального заходу, який попереджає подання необґрунтованих й безпідставних позовів та перенавантаження судів.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Отже, позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці», а також розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (далі - Інструкція).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.
Середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки (частина п`ята статті 235 Кодексу законів про працю України) не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною або компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто не входить до структури заробітної плати.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі 
№ 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Верховний Суд врахував, що предметом позову у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.
Враховуючи наведене, під час постановлення оскарженої позивачем ухвали від 09 січня 2018 року апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 185 ЦПК України, для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 у зв`язку із несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої 
статті 185 ЦПК України.
Європейський Суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).
Залишаючи апеляційну скаргу заявника без руху, апеляційний суд обґрунтовано зобов`язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання цієї скарги, оскільки предметом позову було стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог про сплату судового збору апеляційний суд дійшов правильного висновку про повернення заявнику апеляційної скарги.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення заявником цієї правової норми.
Враховуючи встановлені обставини щодо відсутності наданих заявником доказів, які б свідчили про усунення недоліків у апеляційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, є безпідставними.
Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта
Є. В. Синельников
В. В. Шипович