Номер провадження: 22-ц/813/1930/20 
Номер справи місцевого суду: 522/23025/14-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23025/14-ц

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Віцько А.І.,

учасники справи: 
- позивач –  ОСОБА_1 ,
- відповідачі – 1)  ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, стягнення матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном, зобов`язання привести реконструйоване приміщення у первісний стан, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. о 17 годині 42 хвилини 24 червня 2019 року, 
встановив:

У грудні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим позовом, в якому остаточно просить: 1) зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 майном, а саме квартирами №№ 8, 18 та 652/1000 частиною квартири АДРЕСА_1 , шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 в попередній стан відповідно до технічного паспорту від 10.12.2012 р., виданого КП «МБТІ та РОН»; 2) стягнути з ОСОБА_5 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі - 9 463 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_5 на свою користь моральну шкоду у розмірі - 10 000 грн.; 4) стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі - 15 000 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі – 7 927 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі - 598 грн..
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказує на те, що вона є власником квартир АДРЕСА_3 та частини квартири АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі – продажу від 26.06.1998 р., посвідченого Карімовою Л.М. – приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим за реєстром під № 1048, та 218/1000 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу квартири від 31 травня 1996 р., посвідченого Карімовою Л.М. - державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 14-1285, та 434/1000 частини квартири під АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 23.11.2000 р., посвідченого Карімовою Л.М. - державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2580. 
Позивачка вказує на те, що з боку відповідача завдано шкоду через яку ОСОБА_1 не має можливості користуватися вищезазначеними квартирами за цільовим призначенням. Позивачка вважає, що відповідачка самовільно та всупечер закону без відповідної згоди виконала будівельні роботи по реконструкції житлового приміщення. На думку ОСОБА_1 через проведення вказаної реконструкції завдано значного збитку житловому приміщенню, власником якого є позивачка (Т. 1 а. с. 2 – 9, Т. 1 а. с. 207 – 210, Т. 2 а. с. 1 – 8, Т. 2 а. с. 24 - 31).
У жовтні 2018 р. ОСОБА_3 , не визнавши первісний позов ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить: 1) зобов`язати позивачку усунути відповідачці перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 ; 2) привести самовільно реконструйоване приміщення квартири АДРЕСА_3 , згідно технічного паспорту від 23.04.1997 р., виготовленого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, та частину квартири АДРЕСА_1 у первісний стан за рахунок позивачки, 3) стягнути з позивачки на користь ОСОБА_3  матеріальної шкоду, яка буде встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи; 4) стягнути з позивачки на користь ОСОБА_3  моральну шкоду у розмірі - 100 000 грн..
Вимоги вищенаведеного зустрічного позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування. В процесі реконструкції ОСОБА_1 була незаконно проведена капітальна добудова приміщення до її квартири АДРЕСА_4 , яке зайняло прибудинкову територію загального користування у спільному дворі, що призвело до порушення загального фасаду будинку та його конструктивної цілісності, що також негативно впливає на стан всього будинку, квартир всіх співвласників та зокрема квартири АДРЕСА_5 . Крім того, незаконні дії щодо самочинної реконструкції своїх квартир ОСОБА_1 тягнуть за собою повільне руйнування всього будинку АДРЕСА_4 , що приводить до зменшення ринкової ціни квартири АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності відповідачці. Після початку вищевикладених, протиправних як на думку відповідачки, дій ОСОБА_1 , права відповідачки було порушено (Т. 2, а. с. 58 – 67).
У суді першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_6 та третя особа – ОСОБА_4 підтримали доводи та вимоги позову ОСОБА_1 .. Проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечували. Просили позов ОСОБА_1 задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 24 червня 2019 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_5 ,  ОСОБА_3  усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні  ОСОБА_1  майном – квартирами №№ 8,18 та 652/1000 частин квартири  АДРЕСА_1 , шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 в попередній стан відповідно до технічного паспорту від 10.12.2012 р., виданого КП «МБТІ та РОН».
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі - 9 463 грн..
Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі - 15 000 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі – 7 927 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі - 598 грн..
В іншій частині позову відмовлено.
У задоволенні вищенаведеного зустрічного позову ОСОБА_3 було відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позову, окрім вимог  ОСОБА_1  про відшкодування моральної шкоди в розмірі – 10 000 грн., є доведеними та обґрунтованими, а отже частково підлягають задоволенню. Між тим  ОСОБА_3  не надано жодних доказів того, що позивачкою було проведена самовільна реконструкція приміщень квартир, а отже вищенаведені позовні вимоги ОСОБА_3  є безпідставними, тому не підлягають задоволенню(Т. 2, а. с. 162 - 166).
ОСОБА_5 ,  ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог зустрічного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянти зазначають, що суд не надав належну оцінку доводам, які були зазначені в зустрічному позові. Не було надано належної оцінку діям позивачки, яка незаконно, як на думку апелянтів, провела реконструкцію та капітальну добудову приміщення до квартири АДРЕСА_4 , яке в свою чергу зайняло частину прибудинкової території загального користування в спільному дворі. Також апелянти в апеляційній скарзі звертають увагу на те, що ОСОБА_4 , яка є третьою особою по справі, неодноразово зверталась з питань залиття квартири АДРЕСА_4 , ще до того як ОСОБА_5 набула право власності на квартиру АДРЕСА_5 . Стосовно цього в матеріалах справи наявна заява третьої особи від 22.06.2010 р. та Акт від 16.08.2010 р., згідно яких причиною виходу із ладу дворової каналізації, який проходить «лежаком» під квартирою АДРЕСА_4 , було небережне користування мешканцями будинку, що призвело до зупинки та залиття квартири під АДРЕСА_4 . Також судом не було взято до уваги Довідку № 174 від № 27.08.2010 р., згідно якої каналізаційна система знаходиться у робочому стані.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення. Зазначає, зокрема, про те, що взаємне розташування житлової кімнати над переобладнаною кухнею суперечить вимогам державних будівельних норм. 
ОСОБА_5 та представник ОСОБА_3 – адвокат Вдовіченко Г.М. в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
ОСОБА_4 та представник ОСОБА_1 – адвокат Коротков В.Д. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення вимог позову ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди не оскаржується. Тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні вищенаведеного зустрічного позову, оскільки висновки суду в цій частині відповідають встановленим по справі обставинам, вимогам норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не спростовують висновки суду першої інстанції.
Між тим, колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 .. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .. Висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 зроблені при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального (ст. 1166 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.
На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 та 652/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .
Квартира АДРЕСА_2 належить АДРЕСА_7 ( АДРЕСА_8 ) ОСОБА_7 .О..
Квартира АДРЕСА_5 та квартири АДРЕСА_3 , 652/1000 частин квартири АДРЕСА_1 є суміжними та межують спільними внутрішніми стінами.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1974 від 19.06.2017 року встановлення полікарбонатного даху над вікнами квартири АДРЕСА_2 не відповідають вимогам ДБН, чинним на території України. На момент обстеження планування квартири відповідає даним технічного паспорту від 27.08.2014 року, в якому відсутні відомості про самовільне переобладнання підсобного приміщення в квартирі АДРЕСА_2 під ванну кімнату з встановленням душової кабіни. У той же час, при звіренні з експлікацією квартири за технічним паспортом від 10.12.2012 мало місце переобладнання кухні «7» - в підсобне «6», площею - 10 кв. м., житлової «4» - в кухню «3», площею - 6,4 кв. м., підсобного приміщення «3» - в душову кімнату, площею - 2,7 кв. м. і підключення встановленого сантехнічного обладнання. Вартість збитків, що відповідає вартості ремонтно-відновлювальних робіт кв. АДРЕСА_4 незаконним встановленням полікарбонатного даху над вікнами квартири АДРЕСА_2 і незаконним переустановленням водостічної труби на зовнішній стіні будинку АДРЕСА_4 складає - 7 124 грн..
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ст. 77 ЦПК України.
За приписами ч. 1 ст. 77 ЦПК України, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних, достовірних доказів того, що позивачкою було приведена самовільна реконструкція приміщень квартир, а отже відмова у задоволенні вимог зустрічного позову є такою яка не підлягає зміні чи скасуванню.
З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 щодо необхідності задоволення вимог зустрічного позову є такими, які не підлягають задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 13 Конституції визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Аналогічні за змістом положення закріплено у статті 319 ЦК України.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, – за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відтак, необхідною підставою для задоволення вимоги щодо відшкодування шкоди є факти неправомірних дій особи до якої заявлено цю вимогу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Тобто, необхідною підставою для притягнення органу особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цієї особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю цієї особи і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що позивачем в установленому порядку доведено наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між завданими, встановленими експертним дослідженням збитками та діями відповідачки, оскільки належними та допустимими доказами з боку позивача це не підтверджено, а висновки експерта, на які у своєму рішенні посилається суд першої інстанції, зазначених обставин, а зокрема причинно-наслідкового зв`язку між вказаними збитками та діями відповідачки, не встановлюють.
Матеріали справи не містять доказів того, що саме дії відповідачки мають наслідком завдану позивачці майнову шкоду. У справі відсутні жодний належним чином оформлений Акт щодо залиття квартири позивачки внаслідок дій ОСОБА_8 з ремонту водостічної труби, облаштування полікарбонатного даху над вікнами своєї квартири, облаштування ванної кімнати та душової кабіни в ній. Наявні у справі звернення ОСОБА_4 від 22.06.2010 року, від 21.08.2014 року до ЖЕК та відповідь ОСОБА_9 1, а. с. 11, 12, 19 - 21), Акт обстеження від 27.10.2014 року (Т. 1, а. с. 22), Акт обстеження від 22.09.2014 року (Т. 1, а. с. 23) стосується обставин, учасником яких була ОСОБА_4 , а не позивачка ОСОБА_1 .. 
За вказаних обставин, висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1974 від 19.06.2017 року, на який посилався суд першої інстанції, тільки зафіксував наявність пошкоджень у квартирі позивачки. Разом з тим, з цього висновку не можна встановити час коли відбулося пошкодження майна (коли власником була ОСОБА_4 , чи коли власником стала ОСОБА_1 ), особу, яка це скоїла, винність цієї особи та наявність причинно наслідкового зв`язку між винними діями та завданою шкодою. Інших доказів щодо вказаних обставин матеріали справи не містять.
 
Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1974 від 19.06.2017 року, на який посилається суд першої інстанції, також містить висновок про те, що розташування кухні, переобладнаної з житлової кімнати у квартирі АДРЕСА_5 , під житловою кімнатою АДРЕСА_9 є порушенням ДБН. Разом з тим, позивачка у позові не посилається які саме її права порушенні у зв`язку з цим переобладнанням, відповідних доказів про це не надає.
 
Таким чином, у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1  квартирами №№ 8,18 та 652/1000 частин квартири  АДРЕСА_1 , шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 в попередній стан відповідно до технічного паспорту від 10.12.2012 р., виданого КП «МБТІ та РОН», стягненні матеріальної шкоди необхідно відмовити.
Вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1  витрат на правову допомогу в розмірі - 15 000 грн., витрат на проведення експертизи у розмірі – 7 927 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі - 598 грн. є похідними від вищевказаних основних вимог, а тому в їх задоволенні також необхідно відмовити.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 щодо відсутності підстав для задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1 є такими, що знайшли свої підтвердження.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
 
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 ,  ОСОБА_3 – задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 червня 2019 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, стягнення матеріальної шкоди – скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, стягнення матеріальної – відмовити.

В решті рішення – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 січня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе