ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24110/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого - судді Бараненка  І.І., суддів: Бабенка К.А., Губської Л.В., за участю секретаря Такаджі Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування розпорядження, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України з вимогами визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 №  1122-р «Про припинення повноважень президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ОСОБА_1».
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій він просить:
-  зупинити дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 №  1122-р «Про припинення повноважень президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ОСОБА_1»;
-  заборонити Кабінету Міністрів України та Міністерству енергетики та захисту довкілля вчиняти дії та приймати рішення про звільнення мене з посади президента ДП «НАЕК «Енергоатом» з підстав, зазначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 № 1122-р;
-  заборонити Кабінету Міністрів України і Міністерству енергетики та захисту довкілля приймати рішення, оголошувати та проводити у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777, конкурсний відбір керівника на посаду президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року у задоволенні вказаних вимог позивача про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року і ухвалити нове судове рішення про вжиття заходів забезпечення позову, а саме:
-  зупинити дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 №  1122-р «Про припинення повноважень президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ОСОБА_1»;
-  заборонити Кабінету Міністрів України проведення конкурсного відбору керівників на посаду президента ДП «НАЕК «Енергоатом».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував положення матеріального права (ст.  ст.  19, 116 Конституції України, ст.  ст.  3, 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», ст.  11-4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності») та порушив норми процесуального права (ст.  ст.  2, 150, 242 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання та, перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Приймаючи рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у зазначеній заяві не доведено обставини, які б вказували на очевидну протиправність рішення відповідача і зазначив, що не вважає, що захист прав та інтересів позивача може бути значно ускладнений у разі задоволення позовних вимог у справі, оскільки позивач не буде позбавлений права на звернення до суду з вимогами щодо поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також послався на неспівмірність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, оскільки значно перевищують вимоги, на забезпечення яких вони вживаються.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст.  150 КАС України  суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся ,або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод  або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З положень даної статті вбачається, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Отже, суд, при розгляді заяви про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених  ст.  150 КАС України  обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.
Колегія суддів звертає увагу на те, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.
Для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.
За правилами ч.  1ст.  151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Як вбачається із заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач обґрунтовує необхідність застосування таких заходів очевидною протиправністю розпорядження відповідача, яка випливає із аналізу положень ст.  116 Конституції України та ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», відповідно до яких Кабінет Міністрів України не наділений правом щодо припинення повноважень керівника державного унітарного підприємства.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що протиправність рішення відповідача про припинення повноважень директора Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ОСОБА_1 можливо встановити виключно на підставі дослідження усіх матеріалів справи та аналізу норм права, що за своєю суттю є вирішенням справи по суті позовних вимог.
За таких   умов колегія суддів вважає, що у межах розгляду даної заяви судом не може бути дана оцінка протиправності рішення відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності без розгляду справи по суті є неприпустимим і не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Посилання позивача на положення пункту 7 частини 1 ст. 11- 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», відповідно до якого призначення на посаду та припинення повноважень керівника державного унітарного підприємства належать до виключної компетенції наглядової ради, колегією суддів відхиляються з огляду на відсутність (не утворення) такої наглядової ради в ДП «НАЕК «Енергоатом», про що позивачем зазначено в позовній заяві.
Щодо висновку суду першої інстанції про неспівмірність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам колегія суддів зазначає про таке.
За змістом ч.  2  ст.  151 КАС України    суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський Суд  з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1  статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
У рішенні від  09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення щодо припинення повноважень позивача на посаді президента ДП «НАЕК «Енергоатом», зумовлює подальше виконання ним повноважень президента цього підприємства.
При цьому, якщо за результатами розгляду справи по суті буде прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, то правомірність дій та правочинів, вчинених позивачем від імені ДП «НАЕК «Енергоатом» під час дії заходів забезпечення, може бути поставлена під обґрунтований сумнів.
Крім того, з огляду на те, що позивачем оскаржується рішення щодо припинення його повноважень на посаді президента ДП «НАЕК «Енергоатом», а не рішення про його звільнення з відповідної посади, вбачається, що запропонований позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони Кабінету Міністрів України і Міністерству енергетики та захисту довкілля приймати рішення, оголошувати та проводити у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777, конкурсний відбір керівника на посаду президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не відповідає предмету позову, оскільки конкурсний відбір керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки може бути оголошений виключно після відкриття відповідної вакансії, тобто звільнення попереднього керівника.
За таких обставин запропонований позивачем захід забезпечення позову не передбачає забезпечення «справедливого балансу» між інтересами особи і суспільства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у разі задоволення позовних вимог у справі позивач має право на звернення до суду з вимогами щодо поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому відхиляє твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить чи значно ускладнить ефективний захист прав та інтересів позивача.
Положеннями  ст.  ст.  40, 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник, якого було незаконно звільнено, повинен бути поновлений на роботі, а працівник, якого було прийнято на роботу на відповідну посаду, підлягає переведенню на іншу посаду, а якщо цього зробити неможливо, то такий працівник підлягає звільненню у порядку, визначеному трудовим законодавством.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що заява про забезпечення позову не підтверджена жодними доказами, в тому числі й щодо необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення порушених прав. Не наведено таких доказів і в апеляційній скарзі.
Крім того, з долученої до апеляційної скарги копії наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України «Про припинення повноважень та звільнення ОСОБА_1 » від 03.12.2019 №  884-о вбачається, що станом на день звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову зазначений наказ вже існував, що виключає об`єктивну можливість застосування такого заходу забезпечення позову як заборона Кабінету Міністрів України та Міністерству енергетики та захисту довкілля України вчиняти дії та приймати рішення про звільнення позивача посади президента ДП «НАЕК «Енергоатом» з підстав, зазначених у  розпорядженні Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 №  1122-р.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року.
З огляду на вищезазначене та, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та вирішив заяву про забезпечення позову у відповідності до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.
Згідно з п.  1 ч.  1    ст.  315 КАС України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до    ст.  316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та, керуючись ст.  ст.  315,  316,  321,  322,  325 КАС України Шостий апеляційний адміністративний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року - без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, визначені статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, передбачених частиною п`ятою статті 291, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови оголошено 27 січня 2020 року.
Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Головуючий - суддя                                                                                І.І.  Бараненко

Судді:                                                                                                    К.А.  Бабенко

                                                                                                    Л.В.  Губська