Постанова
Іменем України
 
20 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 742/321/18
 
провадження № 61-10666св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю і поділ майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що у період з 01 серпня 2000 року                     до 17 листопада 2017 року він і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку її батьків. Пізніше вони спільно придбали будинок, в якому разом проживали, проводили реконструкцію і ремонт. Вказував, що відносинам, які склались між ними, притаманні усі ознаки сім`ї, оскільки вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет, за спільні кошти придбавали майно, речі домашнього вжитку, сплачували комунальні послуги, спільно відпочивали, а також витрачали кошти на інші потреби.
Так, під час спільного проживання ними було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з прибудовами за адресою: АДРЕСА_3 , магазин-павільон за адресою: АДРЕСА_4 війни, меблі, побутову техніку та інше нерухоме майно.
Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу йому необхідно для поділу спільного сумісного майна.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд:
- встановити факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період з 01 серпня 2000 року до 17 листопада 2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , магазин-павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 війни, та магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини цього майна.
- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і       ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л. М. 13 жовтня 2017 року, у частині відчуження 1/2 частини вказаного житлового будинку і витребувати їх на користь ОСОБА_1 у ОСОБА_3 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований у АДРЕСА_3 , відчуженого ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 , у розмірі 56 149,50 грн;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступне майно: набір меблів (стіл, 8 крісел, 2 пенала та сервант під скло), вартістю 136 900,00 грн, телевізор Samsung, вартістю 29 500,00 грн, набір меблів (журнальний стіл, крісло звичайне, крісло двійне, крісло трійне), вартістю 28 000,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, музичний центр Samsung, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор на кухні, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн, дві люстри у гостинній кімнаті, вартістю по 7 500,00 грн кожна, спальний гарнітур, білий (шафа, стіл, ліжко, 2 тумбочки), ліжко, вартістю 29 000,00 грн, морозильні камери у кількості три одиниці, вартістю 5 000,00 грн, 6 000,00 грн, 6 000,00 грн, що у сумі становить 17 000,00 грн, двигун у морозильну камеру у будинку, вартістю 26 000,00 грн, кондиціонер, вартістю 6 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю 3 000,00 грн, люстру у спальню, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, кухонний стіл, вартістю 4 000,00 грн, 4 стільця, вартістю по 500,00 грн, що в сумі становить 6 000,00 грн, шафа-купе у прихожій кімнаті, вартістю 4 500,00 грн, шафа-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю 3 500,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, бесідка, вартістю 70 000,00 грн, меблі у бесідку, вартістю 32 000,00 грн, душова кабінка у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор у літній кухні, вартістю 2 000,00 грн, холодильник у літній кухні, вартістю 4 000,00 грн, лавка, вартістю 3 000,00 грн, всього загальною вартістю 598 500,00 грн;
- виділити ОСОБА_1 у власність телевізор, вартістю 29 500,00 грн, журнальний стіл, кресло звичайне, кресло двійне, кресло трійне, вартістю 28 000,00 грн, музичний центр, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн,         три морозильні камери, вартістю 17 000,00 грн, кондиціонер, вартістю 6 000,00 грн, люстра у спальні, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, бесідку з меблями, вартістю 102 000,00 грн, холодильник, вартістю 4 000,00 грн, лавку, вартістю          3 000,00 грн, душову кабіну у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор, вартістю 2 000,00 грн, а всього майно вартістю 298 000,00 грн;
- виділити ОСОБА_2 у власність стіл, 8 крісел, 2 пенала під скло, сервант, вартістю 136 900,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у кухні, вартістю 2 800,00 грн, 2 люстри у гостинній кімнаті, вартістю 15 000,00 грн, спальний гарнітур «біла спальня»: шафа, стіл, ліжко, 2 тумбочки, вартістю 29 000,00 грн, двигун у морозильну камеру, вартістю 26 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю 3 000,00 грн, кухонний стіл, 4 стільця, вартістю 6 000,00 грн, шафу-купе у прихожій, вартістю 4 500,00 грн, шафу-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю             3 500,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, всього майно вартістю 300 500,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                  від 12 грудня 2018 року у складі судді Бездідько В. М. позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період                   з 01 серпня 2000 року до 17 листопада 2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , магазин-павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 війни, та магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини цього майна.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступне майно: набір меблів (стіл, 8 крісел, 2 пенала та сервант під скло), вартістю 136 900,00 грн, телевізор Samsung, вартістю 29 500,00 грн, набір меблів (журнальний стіл, крісло звичайне, крісло двійне, крісло трійне), вартістю 28 000,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, музичний центр Samsung, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор на кухні, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн, дві люстри у гостинній кімнаті, вартістю по 7 500,00 грн кожна, спальний гарнітур, білий (шафа, стіл, ліжко, 2 тумбочки), ліжко, вартістю 29 000,00 грн, морозильні камери у кількості три одиниці, вартістю 5 000,00 грн, 6 000,00 грн, 6 000,00 грн, що у сумі становить 17 000,00 грн, двигун у морозильну камеру у будинку, вартістю 26 000,00 грн, кондиціонер, вартістю 6 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю 3 000,00 грн, люстру у спальню, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, кухонний стіл, вартістю 4 000,00 грн, 4 стільця, вартістю по 500,00 грн, що в сумі становить 6 000,00 грн, шафа-купе у прихожій кімнаті, вартістю 4 500,00 грн, шафа-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю 3 500,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, бесідка, вартістю 70 000,00 грн, меблі у бесідку, вартістю 32 000,00 грн, душова кабінка у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор у літній кухні, вартістю 2 000,00 грн, холодильник у літній кухні, вартістю 4 000,00 грн, лавка, вартістю 3 000,00 грн, всього загальною вартістю 598 500,00 грн;
Виділено ОСОБА_1 у власність телевізор, вартістю 29 500,00 грн, журнальний стіл, кресло звичайне, кресло двійне, кресло трійне, вартістю 28 000,00 грн, музичний центр, вартістю 5 500,00 грн, холодильник, вартістю 19 000,00 грн, телевізор у спальні, вартістю 8 000,00 грн, спальний гарнітур (трюмо, шафа, ліжко, комод, 2 тумбочки, пуфик), вартістю 32 000,00 грн, три морозильні камери, вартістю 17 000,00 грн, кондиціонер, вартістю              6 000,00 грн, люстра у спальні, вартістю 3 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 12 000,00 грн, джакузі, вартістю 20 000,00 грн, бесідку з меблями, вартістю 102 000,00 грн, холодильник, вартістю 4 000,00 грн, лавку, вартістю              3 000,00 грн, душову кабіну у літній кухні, вартістю 7 000,00 грн, телевізор, вартістю 2 000,00 грн, а всього майно вартістю 298 000,00 грн.
Виділено ОСОБА_2 у власність стіл, 8 крісел, 2 пенала під скло, сервант, вартістю 136 900,00 грн, пральну машину, вартістю 5 000,00 грн, духову піч, вартістю 6 000,00 грн, мікрохвильову піч, вартістю 2 800,00 грн, телевізор у кухні, вартістю 2 800,00 грн, 2 люстри у гостинній кімнаті, вартістю 15 000,00 грн, спальний гарнітур «біла спальня»: шафа, стіл, ліжко, 2 тумбочки, вартістю 29 000,00 грн, двигун у морозильну камеру, вартістю 26 000,00 грн, телевізор у спальній кімнаті, вартістю 20 000,00 грн, супутникові антени, тюнер, вартістю 3 000,00 грн, кухонний стіл, 4 стільця, вартістю 6 000,00 грн, шафу-купе у прихожій, вартістю 4 500,00 грн, шафу-купе у коридорі, вартістю 5 000,00 грн, люстру у спальні, вартістю            3 500,00 грн, кухонний гарнітур, вартістю 35 000,00 грн, всього майно вартістю 300 500,00 грн.
Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 і            ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л. М.13 жовтня  2017 року, у частині відчуження 1/2 частини вказаного житлового будинку і витребувано їх на користь ОСОБА_1 у ОСОБА_3 ;
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований у АДРЕСА_3 , відчуженого ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 ,             у розмірі 56 149,50 грн;
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь            ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 8 640,00 грн і витрати на правову допомогу у розмірі 17 500,00 грн, а всього 26 140,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі належних і допустимих доказів було встановлено, що з 01 серпня 2000 року                       до 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, мали взаємні права і обов`язки, тому наявні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін у цей період однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановивши, що за цей період сторонами було придбано майно, суд вважав, що це майно відповідно до статей 60, 74 СК України є їх спільною сумісною власністю, а згідно зі статтею 70 СК України їх частки у цьому майні є рівними.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                           від 12 грудня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 20 329,40 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня           2004 року, а КпШС Української РСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, тому відсутні правові підстави для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 серпня 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. При цьому, ОСОБА_2 до 13 вересня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, тому правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю з 01 січня 2004 року               до 13 вересня 2006 року немає. Крім того, позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах й після 13 вересня 2006 року та визнання майна, зазначеного у позові, спільною сумісною власністю, як рухомого,          так і нерухомого майна. Позивачем не доведено, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 були усталені відносини, що притаманні подружжю. Відсутні підстави вважати, що сторони спільно проживали, пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відносини сторін не мають ознак подружніх відносин, а саме не підтверджено наявність факту ведення спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду          від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року справу призначено             до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року до 13 вересня 2006 року у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у цей період у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, оскільки шлюб           між ними було розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2005 року, отже згідно зі статтею              114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а не з моменту видачі свідоцтва про розірвання шлюбу, як помилково вважав апеляційний суд. Крім того, апеляційним судом не враховано, що обставини перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах підтверджуються належними і допустимими доказами, зокрема, показаннями свідків, фотокартками, відеозаписами та іншими письмовими, речовими і електронними доказами.
 
Відзив на касаційну скаргу відповідачами не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 вересня          2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л. Л., ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору дарування від 12 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л. М., ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 16 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л. Л., ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 у власність нежитлову будівлю, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_3 .
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Тарасенко В. М., ОСОБА_2 продала ОСОБА_7 нежитлову будівлю, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» з прибудовами, що знаходиться по                    АДРЕСА_3 .
 
Відповідно до акта державної технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію та дозволу № 1 на розміщення малої архітектурної форми на підставі рішення десятої сесії двадцять четвертого скликання від 30 жовтня 2003 року про передачу земельної ділянки в оренду приватному підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл на розміщення малої архітектурної форми для торгівлі продуктами харчування розміром 3,0х11,0 м, розташованої по АДРЕСА_7 .
 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                      від 03 березня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 і   ОСОБА_2 . На підставі цього рішення було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2006 року.
 
Актом про не проживання від 16 серпня 2018 року № 4697 встановлено, що ОСОБА_1 не проживає по АДРЕСА_5 і ніколи постійно не проживав.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення у повній мірі не відповідають.
 
Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
 
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
 
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
 
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
 
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
 
Ураховуючи викладене особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
 
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.
Судом установлено, що позивач на виконання вимог частини першої статті 81 ЦПК України надав суду належні і допустимі докази, на підтвердження того, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 були усталені відносини, притаманні подружжю, пов`язаності сторін спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків та спільного проживання. Вказані обставини підтверджені, зокрема, показаннями свідків, фотокартками, відеозаписами та іншими письмовими, речовими і електронними доказами.
 
Апеляційний суд вказаним доказам належної оцінки не дав та дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю.
 
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю і поділ майна подружжя у період перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.
 
Так, статтею 74 СК України визначається правовий режим майна, придбаного жінкою і чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. 
З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.
 
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня           2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що            при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
 
Судом установлено, що з 30 січня 1988 року ОСОБА_2 та             ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було             розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                       від 03 березня 2005 року, що набрало законної сили 05 квітня 2005 року.
 
У частині другій статті 114 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі розірвання          шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
 
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, у період перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. 
 
З урахуванням вказаного наявні правові підстави для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю у період з 05 квітня 2005 року до 17 листопада 2017 року.
 
Судом установлено, що у цей період сторонами було придбано наступне майно.
 
Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 вересня          2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л. Л., ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до договору дарування від 12 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Могиленко Л. М., ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 16 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л. Л., ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 у власність нежитлову будівлю, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_3 .
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 01 серпня 2016 року,                посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Тарасенко В. М., ОСОБА_2 продала ОСОБА_7          нежитлову будівлю, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_3 .
 
З урахуванням положень статті 74 СК України суд першої інстанції              дійшов правильного висновку про визнання житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 і нежитлової будівлі, магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_3  спільною сумісною власністю             ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
 
Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що інше майно, щодо якого позивачем пред`явлено вимогу, було придбано сторонами у період спільного проживання, ОСОБА_1 суду не надав, тому це майно не може бути визнано об`єктом спільної сумісної власності сторін.
 
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 
 
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 
 
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
 
Таким чином, встановивши, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1  був придбаний у період спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, та на укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку від 12 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_1 згоди не давав, цей договір виходить за межі дрібного побутового, потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання цього договору недійсним в частині відчуження 1/2 частини спірного житлового будинку, власником якого є позивач, і витребування цієї частки на його користь.
 
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
 
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
 
Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
За змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
 
Судом установлено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу придбано нежитлову будівлю, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_3 , а тому вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
За таких обставин, з`ясувавши, що ОСОБА_2 01 серпня 2016 року відчужила вказане нерухоме майно без відома і згоди позивача, місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача на його користь вартість 1/2 частки його ринкової вартості на момент продажу.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає                    в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке                відповідає закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, постанова апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити в силі, змінивши його в частині встановлення періоду проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ рухомого майна і магазина-павільйона.
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги ОСОБА_1 , на його користь з ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судовівитрати за подання касаційної скарги у розмірі 9 514,80 грн.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 рокускасувати.
 
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області                     від 12 грудня 2018 року змінити в частині встановлення періоду проживання чоловіка та жінки однією сім`єю та задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ рухомого майна і магазина-павільйона.
 
Встановити факт того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2  у період з 05 квітня 2005 року до 17 листопада 2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
 
Відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу рухомого майна і магазина-павільйона.
 
В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2018 року залишити в силі.
 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 9 514,80 грн (дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять гривень вісімдесят копійок).
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович