КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 № 33/824/775/2020                                                                     Постанова винесена суддею Колегаєва С.В. 
 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
            31 січня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника                   Александрова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника в справі про адміністративне правопорушення стосовно 
            ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в                    м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року
 
                                                            в с т а н о в и в:
 
            Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить               10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
            Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. 
            
            Як встановив суддя місцевого суду, 18 серпня 2019 року о 06 год. 20 хв.                  ОСОБА_1 в м. Києві, по вул. Червоноткацька, 40 керував автомобілем «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в присутності двох свідків, за допомогою приладу «Драгер», результат тесту 0,38 ‰. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
            За змістом вимог захисник Александров Д .О. в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та направити справу про адміністративне правопорушення до суду першої інстанції для розгляду заяви про відвід судді та нового розгляду по суті, або після скасування постанови - закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
            Як стверджує захисник, суддя місцевого суду, прийнявши рішення у справі, не виконав вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП, не відклав розгляд справи за вмотивованим клопотанням сторони захисту, не розглянув клопотання про аудіо та відео фіксацію судового розгляду, за клопотанням не викликав поліцейського і свідків та не допитав їх про обставина складання протоколу, отже розглянув справу поверхнево. 
            Крім того, зазначає про те, що судом не було вирішено за поданою до початку розгляду справи заявою питання про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Колегаєвої С.В. 
            Що стосується висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, то захисник вважає їх безпідставними. Звертає увагу на те, що згідно з  відеозаписом з камер працівників поліції ОСОБА_1 заперечував вживання алкоголю, відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці та виявив бажання пройти такий огляд в медичному закладі, але працівники поліції йому відмовили в цьому, запевнивши, що це лише втрата часу. Під тиском працівників поліції                    ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», не будучи обізнаним щодо процедури проведення огляду. За результатами огляду прилад показав алкогольне сп`яніння, але з таким результатом ОСОБА_1 не погодився, про що  зазначив в акті огляду, чеку приладу «Драгер» та протоколі про адміністративне правопорушення, проте йому не було запропоновано огляд у медичному закладі. 
            За вказаних обставин, як стверджує захисник, працівниками поліції огляд                    ОСОБА_1 був проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП та п. 7 розділу 1, пунктів 3, 8, 9 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), а тому виходячи з вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП результати огляду є недійсними, тобто в справі відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1                                     ст. 130 КУпАП.  
            
            До апеляційної скарги захисник долучив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, поважність пропуску якого обґрунтував тим, що вперше апеляційну скаргу подав до суду в межах строку апеляційного оскарження, але вона помилково повернута апеляційним судом, оскільки в матеріалах справи міститься договір  № 118 від 21 серпня 2019 року про надання адвокатом правової допомоги ОСОБА_1 , пунктами 1.1 та 1.2 якого передбачено право адвоката представляти інтереси ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді та подавати апеляційну скаргу            (а.с. 15-16). Після того, як 08 січня 2020 року він довідався про існування постанови Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року про повернення апеляційної скарги, бо таке судове рішення йому не направлялося, відразу ж вдруге подав апеляційну скаргу. 
            
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, враховуючи, що в провадженні знаходиться договір про надання правової допомоги № 118 від 21.08.2019, за змістом якого передбачено здійснення адвокатом захисту ОСОБА_1 , зокрема і в Київському апеляційному суді, з наданням йому прав, передбачених ст.ст. 268, 271 КУпАП, і вказаний договір був залучений ще на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції, вважаю такими, що заслуговують на увагу всі доводи захисника щодо поважності причин пропущення ним строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, а тому клопотання захисника підлягає задоволенню, а пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження - поновленню.
 
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та захисника на обґрунтування апеляційних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
 
Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.
 
            Цих вимог закону суддя місцевого суду, розглядаючи справу щодо                        ОСОБА_1 , не дотримав, а за результатами її апеляційного розгляду слід визнати обґрунтованими доводи захисника про те, що висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого                ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за  керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому 
ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
За положеннями ст. 266 КУпАП та підзаконних актів особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
 
Як слідує з матеріалів справи, суддя місцевого суду розглянув її без участі                ОСОБА_1 та захисника, залишив поза увагою викладені в клопотанні захисника про закриття провадження в справі доводи щодо недійсності результатів огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а свої висновки про винуватість ОСОБА_1 у порушенні                     п. 2.9(а) ПДР України в постанові обґрунтував, формально пославшись на  протокол про адміністративне правопорушення, відеоматеріали та інші наявні в матеріалах справи докази. Але дотримання працівниками поліції положень ст. 266 КУпАП та підзаконних актів щодо порядку проходження огляду водія на стан алкогольного сп`яніння суддя місцевого суду не перевірив та залишив без належної оцінки ту обставину, що в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2), роздруківці даних з принтера газоаналізатора «Drager» (а.с.3), а також в акті огляду (а.с. 4) ОСОБА_1 вказав про незгоду з результатами огляду, який проводився поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. 
 
Відповідно до положень ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, у разі незгоди водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
 
Однак в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що поліцейський забезпечив проведення огляду водія ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я, а тому результати огляду, проведеного з використанням спеціального технічного засобу, з якими ОСОБА_1 не погодився, про що прямо вказав відразу ж після проведення огляду у відповідному акті, складеному поліцейським, в силу ч. 5 ст. 266 КУпАП є недійсними. 
 
Письмові пояснення свідків за вказаних обставин не можуть бути покладені в основу висновку про доведеність порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9(а) ПДР України, оскільки свідки в своїх поясненнях лише повідомили, що водій ОСОБА_1 добровільно надав згоду на проходження огляду за допомогою приладу «Драгер», але така обставина жодним чином не звільняє поліцейського від обов`язку забезпечити проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного з використанням спеціального технічного засобу. 
В той же час із даних відеозапису можливо лише зробити висновок про те, що на первинному етапі огляду водія на стан сп`яніння відповідна процедура була дотримана, оскільки огляд ОСОБА_1 з використанням спеціального технічного засобу був проведений у присутності двох свідків, але в подальшому поліцейським фактично були проігноровані вимоги ст. 266 КУпАП та без проведення огляду в медичному закладі складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не дивлячись на те, що останній не погодився з результатами огляду, проведеного поліцейським, тобто оспорював факт порушення вимог п. 2.9(а) ПДР України.    
За вказаних обставин твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння нічим не спростовані, а відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджуються допустимими доказами.
 
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
            Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
 
            Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини за результатами оцінки наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року, як така, що не ґрунтується на вимогах ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
            Отже, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, оскільки вимога щодо призначення нового розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції не узгоджується з положеннями ст. 294 КУпАП.
 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,
 
п о с т а н о в и в:
 
Поновити захиснику Александрову Дмитру Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року.
 
Апеляційну скаргу Александрова Дмитра Олександровича задовольнити частково.
 
Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір -  скасувати.
Провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                             О.П. Павленко