ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №405/4704/15-а (2-а/405/85/16)
адміністративне провадження №К/9901/44218/18, К/9901/44225/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Саприкіної І.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Леда» до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Ліки Плюс» про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 264 від 7 травня 2015 року за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Ліки плюс», приватного підприємства «Леда» на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Шевченко І.М. від 10 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Дурасової Ю.В., Щербака А.А., Баранник Н.П. від 27 квітня 2017 року, 

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2015 року приватне підприємство «Леда» (далі - ПП «Леда», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради (далі - виконком Кіровоградської МР, відповідач), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Ліки Плюс» (далі - ТОВ «Ліки Плюс», третя особа), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Кіровоградської МР № 264 від 7 травня 2015 року. 
В обґрунтування позовні вимоги позивач вказує про те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради є протиправним, оскільки: до переліку об`єктів, які підлягають демонтажу включено інформаційні покажчики, які є власністю ПП «Леда» та перебувають у володінні та користуванні ТОВ «Ліки Плюс» згідно договору оренди від 24 березня 2014 року; інформаційний покажчик не є рекламним засобом, а тому до такого виду об`єктів неможливо застосувати положення чинного законодавства про рекламу; Законом України «Про рекламу» чи іншими законодавчими актами виконком не наділений повноваженнями приймати рішення про демонтаж рекламних засобів, крім малогабаритних переносних та виносних рекламних щитів.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зовнішня реклама розміщується виключно на підставі дозволів робочого органу, однак у позивача відповідний дозвіл був відсутній.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2017 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ПП «Леда» та ТОВ «Ліки Плюс» звернулися з касаційними скаргами до Вищого адміністративного суду України, в яких просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову (ТОВ «Ліки Плюс»), направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції (ПП «Леда»).
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційні скарги подано 18 та 22 травня 2017 року.
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 24 травня та 23 червня 2017 року відкрито касаційні провадження у справі № 405/4704/15-а(2-а/405/85/16), витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання заперечення на касаційні скарги ПП   «Леда» та ТОП «Ліки Плюс», однак розгляд справи цим судом не було закінчено.
Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 405/4704/15-а(2-а/405/85/16) за касаційними скаргами ПП «Леда» та ТОВ «Ліки Плюс» на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року суддею-доповідачем Берназюком Я.О.
Учасники справи письмових клопотань до суду касаційної інстанції не заявляли. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що робочим органом - Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради складено та направлено на адресу ТОВ «Ліки Плюс» приписи про усунення порушень Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Кіровограді від 9 лютого 2015 року № 344 та від 19 лютого 2015 року № 504 та акти огляду технічного стану рекламного засобу, копії яких додаються. Зазначені приписи та акти вручені 10 лютого 2015 року та 23 лютого 2015 року відповідно.
У подальшому, 7 травня 2015 року виконавчим комітетом Кіровоградської МР прийнято рішення №   264, пунктом 1 якого управлінню містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради доручено організувати демонтаж рекламних носіїв ТОВ «Ліки Плюс» згідно з додатком.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі представник ПП «Леда» зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної правової оцінки тому, що відповідачем порушено встановлений законодавством порядок демонтажу рекламних засобів, зокрема, прийняттю рішення про демонтаж мало передувати направлення актів огляду та припис про усунення порушення власнику рекламного засобу, однак такі не направлялись відповідно до вимог пункту 13 Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Кіровограді, затверджених рішенням виконавчого комітету Кіровоградської МР № 195 від 9 лютого 2009 року (далі - Правила № 195).
У касаційних скаргах ТОВ «Ліки Плюс» та ПП «Леда» також зазначають, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково ототожненні поняття реклама та інформація, оскільки розміщені стенди містять інформацію про розташування аптеки, відтак, є інформаційними покажчиками, а не рекламними засобами.
Крім того, скаржники вважають, що судами попередніх інстанцій не враховано, що в матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені фото та акти огляду кожного окремого об`єкта, які вирішено демонтувати.
Від представника ТОВ «Ліки Плюс» також надійшли додаткові обґрунтування до касаційної скарги, в яких просить врахувати суд касаційної інстанції, що пунктом 13.4 Правил № 195 передбачено, що робочий орган в офіційному видавництві розміщує оголошення з місцезнаходженням рекламного засобу і попередженням про необхідність у 5-денний термін з моменту опублікування з`явитися до робочого органу. Оскільки судами попередніх інстанцій не надано оцінки тому, що відповідачем не дотримано вказаного порядку та не розміщено відповідне оголошення, відповідно суди неповно встановили обставини у справі, що є підставою для їх скасування.
Від представника виконкому Кіровоградської МР надійшли заперечення на касаційні скарги ПП   «Леда» та ТОП «Ліки Плюс», в яких зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційних скарг, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у   редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2017 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27   квітня 2017 року відповідають, а викладені у касаційних скаргах доводи скаржників є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)   обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Повноваження виконавчого комітету Кіровоградської МР у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою статті 16 Закону України «Про рекламу» визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу другого пункту 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила), видача (відмова у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».
Отже, отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами є дозвільною процедурою у розумінні статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», відтак, на дану процедуру поширюються норми зазначеного закону.
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» строк видачі документів дозвільного характеру становить 10   робочих днів, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями частини другої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 6 Типових правил до повноважень робочого органу належить розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії.
Відповідно до пункту 5 Типових правил для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган).
Відповідно до пункту 24 Типових правил підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу є виданий у встановленому порядку дозвіл. Дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві (пункт 23 Типових правил).
Дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці (пункт 2 Типових правил).
Правила розміщення зовнішньої реклами в м. Кіровограді та Порядок визначення розміру плати за право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності, для розташування рекламних засобів затверджені рішенням виконавчого комітету Кіровоградської МР № 195 від 9   лютого 2009 року.
Відповідно до пункту 2.1 Правил № 195 робочий орган - управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради, на яке покладено виконання функцій щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Кіровограді, укладення договорів щодо надання в тимчасове користування місць, які перебувають у комунальній власності (для розташування рекламних засобів) м. Кіровограда, здійснення контролю за надходженням плати за даними договорами, організація відповідно до рішень виконавчого органу ради демонтажу незаконно встановлених рекламних засобів, надання платних послуг та виконання інших повноважень, передбачених цими Правилами та Положенням про управління.
Згідно з положеннями пункту 4.3 Правил № 195 рішення про надання дозволу на розміщення рекламного засобу приймає робочий орган після отримання та розгляду документів, визначених пунктом 4.1 цих Правил. 
З аналізу наведених норм вбачається, що визначеною законом підставою набуття суб`єктом господарювання (розповсюджувачем зовнішньої реклами) права на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці є дозвіл на розміщення об`єкта зовнішньої реклами, виданий на підставі рішення робочого органу. Суб`єкт господарювання вправі здійснювати діяльність з розміщення зовнішньої реклами на рекламних засобах лише після отримання дозволу безпосередньо на кожний об`єкт зовнішньої реклами. 
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду, викладену у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 813/4989/17, від 31 липня 2019 року у справі №   1840/2539/18. 
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що позивач не має дозволів на розміщення рекламних засобів, наведених у додатку до оскаржуваного рішення виконавчого комітету Кіровоградської МР № 264 від 7 травня 2015 року, які підлягають демонтажу.
Ця обставина додатково підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2016 року, що залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2016 року, у справі № 405/4248/15-а(2-а/405/206/15), якою відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Ліки Плюс» до виконавчого комітету Кіровоградської МР, треті особи: ПП «Леда», Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської МР № 264 від 7 травня 2015 року. Судовим рішенням, яке набуло законної сили, крім іншого встановлено, що рекламоносії, розміщені за адресами, вказаними у додатку до оскаржуваного рішення, без наявності дозволів, отриманих у встановленому порядку.
Стосовно доводів скаржників про те, що встановлені стенди, що підлягають демонтажу, містять інформацію про розташування аптеки та є інформаційними покажчиками, а не рекламними засобами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Згідно частини сьомої статті 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.
Положеннями частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу» встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.
У пункті 2 Типових правил визначено поняття:
- спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та не наземні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами;
- вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні частини сьомої статті 8 та частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу».
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 323/1360/17(2-а/323/37/17), від 18 грудня 2019 року у справі № 809/459/18.
Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, об`єкти, які визначені виконавчим комітетом Кіровоградської МР, містять інформацію про особу, тобто ТОВ «Ліки Плюс», та товари - лікарські засоби - «Аптека», розміщені на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання.
На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вказані об`єкти є зовнішньою рекламою у розумінні Закону України «Про рекламу», а тому на них поширюється дія цього Закону, а також Типових правил та Правил № 195.
Стосовно доводів скаржників про порушення відповідачем встановленого порядку демонтажу рекламних засобів, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено перелік власних (самоврядних) та делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.
Зокрема, цією статтею врегульовано право виконавчих органів відповідних рад на організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, тощо.
Пунктом 13 частини першої цієї статті передбачено також право зазначених суб`єктів на видачу дозволу на розміщення реклами в порядку, встановленому законодавством.
Згідно з положеннями пункту 2.1 Правил № 195 самовільно встановлений рекламний засіб - рекламний засіб, що розміщується: без наявності виданого у встановленому порядку дозволу; без згоди власника місця або особи, уповноваженої на надання цього місця у користування; після закінчення терміну дії дозволу; в разі прийняття рішення про відмову у продовженні терміну дії дозволу або його скасування; у місці, яке не відповідає місцю, визначеному дозволом та відповідним паспортом до нього.
Порядок демонтажу рекламних засобів, встановлених на місцях, що перебувають у комунальній власності, визначений розділом 13 Правил № 195.
Відповідно до пунктів 13.3, 13.6, 13.7 Правил № 195 демонтаж рекламних засобів здійснюється у наступних випадках:
а) в разі неможливості встановити власника (законного користувача) рекламного засобу;
б) коли рекламний засіб розміщений (самовільно) на місці без згоди (відповідного дозволу) власника місця або особи, уповноваженої на надання цього місця у користування (самозахист цивільних прав територіальної громади міста Кіровограда);
в) в разі, коли термін дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами закінчився і не був продовжений у встановленому порядку або не переоформлений;
г) в разі несплати за право користування місцем розташування рекламного засобу протягом 2-х місяців (за виключенням розміщення на рекламних засобах реклами соціального характеру у порядку, передбаченому цими Правилами);
д) якщо технічний стан рекламного засобу створює загрозу життю або здоров`ю людей та/або заподіяння шкоди (майнової чи немайнової) іншим особам;
є) в разі невідповідності технічних характеристик рекламного засобу та місця його встановлення виданому дозволу на розміщення зовнішньої реклами;
ж) у випадках, передбачених договором про надання у тимчасове користування місць, які перебувають у комунальній власності (додатковою угодою до договору).
Організація демонтажу та його проведення здійснюється на підставі рішення виконавчого органу ради у випадках, передбачених пунктами а, б, в, г, є, ж (пункт 2.1 Порядку: виконавчий орган ради - виконавчий комітет Кіровоградської міської ради.)
Демонтаж рекламного засобу повинен бути проведений власниками або законними користувачами (в разі, якщо такі відомі або встановлені) рекламного засобу самостійно за власний рахунок та в термін, вказаний в приписі робочого органу про усунення порушень Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Кіровограді (додаток 7).
У випадках, передбачених підпунктами а, б пункту 13.3, робочий орган розміщує в офіційному видавництві Кіровоградської міської ради оголошення з місцезнаходженням рекламного засобу і попередженням про необхідність з`явитись до робочого органу у 5-денний термін з моменту опублікування оголошення. Якщо власник рекламного засобу (уповноважена особа) не з`явився до робочого органу у вказаний в оголошенні термін, за рішенням виконавчого органу ради проводиться його демонтаж.
Робочий орган направляє розповсюджувачу зовнішньої реклами припис з вимогою усунути порушення Правил розміщення зовнішньої реклами у 15-денний термін з дня отримання припису. Припис направляється в письмовій формі поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається уповноваженому представнику власника рекламного засобу особисто під підпис. До припису додається акт огляду технічного стану рекламного засобу (додаток 5) за підписами представників робочого органу та інших осіб, в якому фіксуються виявлені порушення (крім пунктів в, г).
Розповсюджувач зовнішньої реклами зобов`язаний усунути порушення, зазначені в приписі, у 15-денний термін та повідомити в цей же термін робочий орган в письмовій формі.
Контроль за виконанням приписів здійснює робочий орган. У разі невиконання вимог, зазначених у приписі, керівник робочого органу звертається з відповідним поданням до виконавчого органу ради та проектом рішення щодо демонтажу рекламних засобів. У поданні робочим органом зазначається перелік рекламних засобів, що підлягають демонтажу, із зазначенням місця розташування рекламного засобу та причин його демонтажу.
Під час демонтажу складаються акт огляду рекламного засобу з проведенням фото- або відеофіксації, які додаються до акта, та акт проведення демонтажу рекламного засобу (додаток 6).
Акти складаються представником робочого органу в присутності понятих. При проведенні демонтажу можуть бути присутні і інші особи (власник або законний користувач рекламного засобу, представники державних органів, органів місцевого самоврядування, міських служб та інших організацій).
Кожний акт складається у двох примірниках і підписується особами, присутніми при демонтажу рекламного засобу. Один примірник акта залишається робочому органу, а інший надається власнику рекламної конструкції або (у разі його відсутності або відмови від підписання акта) направляється на адресу власника поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення (якщо встановлено місце його знаходження).
З аналізу наведених правових норм вбачається, що прийняттю рішення про демонтаж самовільно встановленого рекламного засобу має передувати складання акта огляду рекламного засобу з проведенням фото- або відео-фіксації, а також видача припису з вимогою усунути порушення Правил, які направляються власнику або користувачу рекламного засобу. При цьому розміщення в офіційних засобах масової інформації оголошення здійснюється у разі неможливості встановити власника (законного користувача) рекламного засобу або коли рекламний засіб розміщений (самовільно) на місці без згоди (відповідного дозволу) власника місця або особи, уповноваженої на надання цього місця у користування (самозахист цивільних прав територіальної громади міста Кіровограда). В інших випадках розміщення інформаційного повідомлення не потрібне.
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказаними, що Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради складено та направлено на адресу ТОВ «Ліки Плюс», який є власником відповідних рекламних засобів, приписи про усунення порушень Правил від 9 лютого 2015 року № 344 та від 19 лютого 2015 року №   504 та акти огляду технічного стану рекламного засобу, копії яких додаються. Зазначені приписи та акти вручені 10 лютого 2015 року та 23 лютого 2015 року відповідно. У додатку до актів визначено перелік місць розташування самовільно встановлених рекламних засобів з додано матеріали фотофіксації.
Проте, у встановлений строк зазначені приписи не було виконано та не повідомлено робочий орган, в зв`язку з чим, виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради прийнято оскаржуване рішення, після чого було проведено демонтаж рекламних засобів.
Отже, доводи скаржників про ненаправлення у встановленому порядку приписів та актів огляду кожного рекламоносія, що підлягає демонтажу, спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у матеріалах справи доказами.
На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що виконавчим комітетом Кіровоградської МР під час прийняття оскаржуваного рішення дотримано встановленого порядку здійснення демонтажу рекламоносіїв. 
Відтак, оскільки інформаційні стенди та вивіски, розміщені позивачем, є зовнішньою рекламою у розумінні Закону України «Про рекламу», вказані рекламоносії розміщено без отримання у встановленому порядку дозволу на їх розміщення, тобто є самовільно встановленими, виконавчий комітет Кіровоградської МР є уповноваженим на прийняття рішення про демонтаж рекламоносіїв органом, яким дотримано встановлений порядок прийняття відповідного рішення, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Ліки плюс» та приватного підприємства «Леда» залишити без задоволення. 
Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                      Н.В. Коваленко
                                                                                                                 І.В. Саприкіна