Дата документу 30.01.2020 Справа № 332/1553/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 332/1553/19 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В. 
Провадження №22-ц/807/358/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 08.11.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком виконані зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а відповідач станом на 11.04.2019 року має заборгованість за кредитним договором – 40396,87 грн., з яких: 14734,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9537,89 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13224,35 грн. – заборгованість за пенею та нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1899,85 грн. - штраф (процентна складова).
З огляду на зазначене просив стягнути заборгованість в розмірі 40396,87 грн
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки суд не врахував, що заяву анкету від 08.11.2007 року відповідач підписав особисто, а також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна COLD-клуб» від 26.11.2007 року, в якій визначені істотні умови укладеного договору, а тому банк правомірно нараховував відсотки за користування кредитом, пеню та штрафи. 

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не спростовує висновків суду, а рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині відмови у стягнення відсотків за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме, не надано суду копії заяви-анкети та копії довідки про умови кредитування, які були підписані відповідачем, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотримання передбаченої законом форми.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Позивач в позовній заяві зазначає, що 08.11.2007 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 08.11.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При цьому відповідач підписав не лише заяву від 08.11.2007 року, а і довідку про умови кредитування, в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом, встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами, розмір пені та інше.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З розрахунку заборгованості наданого банком до позову вбачається, що станом на 11.04.2019 року відповідач має заборгованість за кредитним договором – 40396,87 грн., з яких: 14734,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9537,89 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13224,35 грн. – заборгованість за пенею та нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1899,85 грн. - штраф (процентна складова).
Позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції надано розгорнутий розрахунок заборгованості за договором ( а.с. 132-138), з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з моменту укладання договору систематично частково ( не кожен місяць) погашав заборгованість за кредитним договором. 
Відповідачем під час судового розгляду не спростовано факту отримання грошових коштів від банку.

Банком апеляційному суду надана Заява № б\н, згідно якої вбачається, що 08.11.2007 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, та отримав кредит у розмірі 8500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 2.5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Зазначена заява підписана особисто ОСОБА_1 . Позивач також надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна COLD-клуб», яка особисто підписана відповідачем і в якій визначені істотні умови укладеного договору, як то відсоткова вставка за кредитом, розмір пені, та інше ( а.с. 210-212 ).

Зазначена заява та довідка приймається апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі.

Крім того, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що навіть якщо припустити, що заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, підписана відповідачем, вона не може вважатися договором, в розумінні ст. 626 ЦК України, при цьому також просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог. ( а.с. 76-79). Тобто фактично відповідач визнав факт підписання ним заяви № б\н від 08.11.2007 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що 08.11.2007 року між ПАТ КБ « ПиватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б\н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8500 грн. При цьому, 26.11.2007 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна COLD-клуб», в якій визначені істотні умови укладеного договору.

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного.

З довідки, яка була надана Банком ( а.с. 121) вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 08.11.2007 року отримав дві кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до 11.10 року та № НОМЕР_2 строком дії до 11.17 року.
         Факт отримання  ОСОБА_1  другої кредитної картки за договором № б\н від 08.11.2007 року  окрім виписки скріншот з банківського програмного комплексу «єдина клієнтська база\ЄКБ також підтверджується фотом на якому відповідач разом з кредитною карткою у відділенні ПриватБанку, що датовано 14.05.2014 року о 10 годині 35 хвилин 11 секунд ( а.с.  213-214 ). 
У статті 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14 щодо договору користування платіжною карткою. Як зазначено у цій постанові Верховного Суду України, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач у відзиві на позовну заяву просив про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності ( а.с. 78 зворот) 
Позивч в позові просив стягнути пеню за період, яка виникла станом на 11.04.2019 року.
У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202\4494/16-ц ( провадження № 14 -318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлено в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальика вимог згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 640/7146/16-ц
Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.
         Враховуючи, що  строк кредитування за  картковим рахунком встановлюється строком дії картки та закінчується 30.11.2017 року, банк звернувся з позовом до суду 26.04.2019 року, тобто поза межами  строку позовної давності  щодо стягнення пені, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України про застосування якої просив відповідач, тому в задоволенні позову про стягнення пені, яка була нарахована  у межах строку кредитування до 30. 11. 2017 року слід відмовити за пропуском строку позовної давності. В задоволенні позову  банку про стягнення пені за період з  01 грудня 2017 року по 11.04.2019 року  (вимоги позову)  слід відмовити у зв`язку з необгрунтованістю. 
З огляду на те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошовиї зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплеих у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно- правової відповідальності за одне й те саме порушення. У зв`язку із зазначеним суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів.

Оскільки, як було зазначено вище строк дії картки закінчується 30.11.2017 року, позивач звернувся до суду з позовом 26.04.2019 року, тому строк звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення тіла кредиту позивачем не пропущено. 

В повній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що станом на 11.04.2019 року відповідач має заборгованість: 14734.78 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 9537.89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

З останнього розрахунку забргованості наданого АТ КБ «ПриватБанк», яка виникла станом на 30.11.2017 року вбачається, що заборгованість за кредитним договором б\н від 08.11.2007 року, а саме , заборгованість за тілом кредиту становить - 14554.25 грн. ( а.с. 219-223 ).

Яким чином виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 9537.89 грн. та з якого часу вона нараховується з цього розрахунку не вбачається. В графі «заборгованість за тілом кредиту прострочене на звітну дату» зазначено – 0. В графі складова забргованості за наданим кредитом зазначено – 14 554.25 грн. 

Отже, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, тому колегія суддів вважає, що Банком не доведено обов`язку сплати відповідачем суми простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9537.89 грн.
Крім того, банком також не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.

В зв`язку з наведеним з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі –  14 554.25 грн.
В іншій частині позову відмовити.

З огляду на зазначене, судове рішення суду першої інстанції  ухвалене з  порушенням  норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, не відповідністю висновків суду обставинам справи, а  тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». 

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 692.10 грн. за подання позовної заяви, 1038.15 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 1730.25 грн. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2019 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
 
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08.11.2007 року в розмірі – 14554.25 грн.– заборгованість за тілом кредиту.
 
В іншій частині позову відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 692.10 грн  за подання позовної заяви , у розмірі  1038.15 грн за подання апеляційної скарги, а всього 1730.25 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 30 січня 2020 року.
Головуючий суддя - доповідач	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.