КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
  Єдиний унікальний номер справи: 759/12178/17     Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.
  Номер провадження: 22-ц/824/1042/2020                   Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

ПОСТАНОВА 
Іменем України
 
29 січня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого: Коцюрби О.П.,
Суддів: Нежури В.А., Суханової Є.М.,
При секретарі: Перебитюку А.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1   про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - 
 
в с т а н о в и в:
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Святошинського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просили визнати    ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовували тим, що позивачі є власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яким належить по      Ѕ частині вказаного майна.
Між ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 , 22 липня 2005 року укладено шлюб, після чого подружжя почало проживати разом у спірній квартирі, однак          16 вересня 2015 шлюб між ними було розірвано і ОСОБА_1 разом з дитиною переїхали проживати до іншого помешкання, внаслідок чого відповідач у спірній квартирі не проживає.
03 листопада 2015 року позивачі звернулися до суду із позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідач у свою чергу подала зустрічний позов про усунення перешкоду у користуванні квартирою та вселення. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від   15 грудня 2015 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 задоволено, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року, вказане рішення суду першої інстанції було скасоване та зобов`язано позивачів не чинити перешкоди           ОСОБА_1 у користуванні спірним житловим приміщенням, але відповідач у квартиру не вселилася та у ній не проживала, про що було складено акти про непроживання ОСОБА_1 в квартирі із серпня 2014 року, проте, комунальні послуги нараховуються на всіх зареєстрованих в квартирі осіб, які позивачі не в змозі сплачувати.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто судовий збір.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Посилаючись на необґрунтованість рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року  скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Позивачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не скористалися наданим їм процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в установлений ухвалою суду строк.
Суд апеляційної інстанції перевіривши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин.
З таким висновком Святошинського районного суду м. Києва колегія суддів не погоджується, так як з матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 належить на підставі договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , (на даний час АДРЕСА_1 ) який посвідчений 09 жовтня 2007 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І., за реєстровим номером №6-3729. Право власності на частину квартири зареєстровано   19 жовтня 2007 року у КП «Київське міське бюро інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно, за №526 в реєстровій книзі №583-190.
З свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 червня1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва згідно з розпорядженням №1945 від 23 червня 1997 року вбачається, що ОСОБА_3 належить 1/2 частина спірної квартири.
Згідно довідки по Формі №3 від 06 січня 2017 року, виданої КП «Центр Комунального Сервісу» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 - власник особового рахунку;  ОСОБА_3 - син співвласника; ОСОБА_1 - колишня дружина сина та ОСОБА_5 - онук власника особового рахунку.
У зв`язку з тим, що відповідач понад встановленні строки не проживала в спірній квартирі, 03 листопада 2015 рокупозивачі звернулися до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про визнання ОСОБА_1  такою, що втратила право користування спірною квартирою.
Відповідач подала зустрічний позов в якому просила суд усунути їй перешкоди в користування квартирою та вселитися до квартири.
Святошинським районним судом м. Києва, 15 грудня 2015 року у даній цивільній справі було ухвалено судове рішення, яким визнано відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.
На рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня                2015 року, ОСОБА_1 , до Апеляційного суду м. Києва було подано апеляційну скаргу, яке, 07 квітня 2016 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва було скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язано позивачів не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою.
Комісією ЖЕД - 4 Святошинського району м. Києва на підтвердження доводів позивачів, 17 серпня 2016 року, 21 вересня 2016 року, 07 жовтня  2016 року,                12 грудня 2016 року, 25 січня 2017 року, 10 березня 2017 року, 26 квітня 2017 року,  26 травня 2017 року, 23 червня 2017 року, 28 липня 2017 року, 29 серпня 2018 року та     27 лютого 2019 року складено акти в яких вказано, що відповідач з серпня 2014 року не проживає в спірній квартирі.
З матеріалів цивільної справи також вбачається, що на час ухвалення,              23 жовтня 2019 року Святошинським районним судом м. Києва судового рішення про задоволення позовних вимог позивачів, яким визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, власником ј частини квартири АДРЕСА_1 з 29 жовтня 2018 року є неповнолітній син ОСОБА_3 - позивача у справі та ОСОБА_1 - відповідача у справі - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який проживає разом з ОСОБА_1 та не заперечується позивачами у справі.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону.
Тобто, після набуття права власності на частку нерухомого майна неповнолітнім ОСОБА_5 , його мати - ОСОБА_1 набула право користування спірним житлом за законом, як мати співвласника, з яким вона проживає разом в іншому житловому приміщенні.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухваленні нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року підлягає скасуванню, і у справі необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з позивачів підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, сплата якого підтверджується наявною в матеріалах цивільної справи квитанцією. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року скасувати.
Постановити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1   про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 480 грн. 00 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                                О.П. Коцюрба
                                                                
Судді:                                                                                                         В.А. Нежура 
 
Є.М. Суханова