ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 303/4709/19 пров. № А/857/1337/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                             Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                  Довгополова О.М., Пліша М.А.,
за участю секретаря судового засідання:         Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року, головуючий суддя – Монич В.О., ухвалене у м. Мукачево, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

                                                     В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Київській області, в якому просив скасувати постанову серії НК №636444 від 07.04.2019 року, винесену інспектором УПП м.Бориспіль, лейтенантом поліції Сонько Дмитром Володимировичем по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн., та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що перед ним рухався автомобіль на малій швидкості, не подаючи сигналу показника повороту, він включив сигнал повороту, випередив його, рухаючись в лівому ряду. Після чого його зупинили працівники поліції на посту поліції. Позивач зупинився, поцікавився про причину зупинки, однак, причину зупинки працівник поліції йому не повідомив, а попросив від нього документи посвідчення водія, реєстраційний документ та страховий поліс. Після зупинення позивач зателефонував на гарячу лінію повідомивши про необґрунтовану зупинку його автомобіля, після чого, інспектор махнув рукою, вказуючи цим продовжувати рух. На автодорозі де його було зупинено є лише дві смуги руху, а не три як зазначено в постанові. Позивач вважав, що його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню. 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою серії серії НК №636444 від 07.04.2019 року, позивача - ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. 
Згідно із оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 , 07.04.2019 року о 11 год. 15 хв. на автодорозі Київ-Харків 76 км., керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz», модель Actros 1844, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у лівій смузі при трьох смугах для руху в даному напрямку та не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ та страховий поліс, чим порушив п. 2.4.а ПДР України (а.с. 74).
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що працівник поліції під час виконання своїх обов`язків діяв на підставі закону, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправності дій відповідача, а також оскарженої постанови, відтак така постанова є правомірною.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Як встановлено ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 1. 3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Також, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, серед яких і посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Крім цього, ч. 1 ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Матеріалами справи, зокрема, відеозаписами нагрудної камери поліцейського, підтверджено, що  позивач рухався у крайній лівій смузі при трьох смугах для руху в одному напрямку, внаслідок чого був зупинений працівником поліції.
Після зупинки транспортного засобу, інспектор повідомив позивача про причину його зупинку, як цього вимагає ч.3 ст.18 Закону України “Про національну поліцію”, особисто позивач не заперечував того, що дійсно рухався у крайній лівій смузі, але не вважав це порушенням.
Працівником поліції запропоновано позивачу пред`явити документи, які передбачені п. 2.1 Правил дорожнього руху України, на що останній відмовився.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не пред`явивши для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та страховий поліс, вчинив адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова серії ВР №245147 від 12.12.2018 року в справі про адміністративне правопорушення є правомірною.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2019 року у справі №303/4709/19 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	М. А. Пліш  	

Повний текст постанови складено 14.02.2020 року.