П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/8687/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Чернова Г.В. 
          Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
02 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду  від  26 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про  визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
- визнати неправомірними дії Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на два роки відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХII;
- зобов`язати Бердичівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на два роки відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням висновків суду та встановлених обставин справи.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2019 у задоволенні позову відмовлено.
Водночас, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.09.2019 допущено у справі заміну вибувшого відповідача Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 26.07.2019, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Виходячи з приписів ч.1 ст.311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має статус громадянина, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках, що підтверджується посвідченням від 04.05.1993 серії НОМЕР_1 .
02.05.2019 позивач звернувся до Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідач листом №4749/03-01 від 04.05.2019 повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії. Вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1996 № 1391 "Про затвердження переліків робіт за межами зони відчуження, де за урядовими завданнями у 1986 роках виконувалися роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором ), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи" робота на будівництві житлових будиночків в с.Голубієвичі Народицького району не передбачена. Оскільки інших документів позивачем не надано, за наявними документами призначити пенсію підстав немає.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Бердичівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області обгрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням віку з огляду на відсутність підтверджуючих документів його роботи не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується і вважає, що вони не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи з наступних підстав.
Частиною 1 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції на час отримання позивачем посвідчення, а саме 10.06.1993) визначено, що право на пільги, передбачені цим Законом, мають особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.
Також, статтею 55 цього Закону, до внесення в неї змін Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996 (введений в дію 20.06.1996), було передбачено право осіб, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років у зоні безумовного (обов`язкового) відселення радіоактивного забруднення, на отримання пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 2 роки.
Водночас, на момент звернення ОСОБА_1 за пенсією зі зменшенням віку (травень 2019 року), стаття 55 викладена у новій редакції.
Зокрема, пунктом 6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особам, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.
Статтею 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, при призначенні пенсії із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження. При цьому, підтвердити участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, можливо будь-якими первинними документами щодо вказаних фактів.
Відповідно до ст. 65 Закону №796 документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Так, постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20 січня 1997 року затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (Порядок №51), яким затверджені правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також коло осіб, яким вони видаються.
Пунктом 7 Порядку №51 визначено, що особам,  які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 р. не  менше  14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором),  пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи,  що  виконувалися за  урядовими завданнями,  видаються посвідчення рожевого кольору, серія Г.
Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові 21 листопада 2019 року у справі № 572/47/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач має посвідчення громадянина, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках (серія НОМЕР_1 від 04 травня 1993 року), відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986р. не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що їх було направлено до цієї зони за розпорядженням міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.
Водночас, відповідачем, як суб`єктом власних повноважень, рішення та дії якого оскаржуються, не надано доказів того, що видача позивачу посвідчення була оскаржена або, що таке посвідчення скасоване.
Як вбачається із копії табеля робочого часу по об`єкту будівництва в с. Голубієвичі Народицького району (форма Т-1) та довідки № 25 від 20.02.1992, виданої Бердичівським корпоративно-державним орендним підприємством ПМК-6, ОСОБА_1 працював на будівництві житлових будиночків в с.Голубієвичі Народицького району Житомирської області з 27.07.1986 по 28.11.1986.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991, с.Голубієвичі Народицького району Житомирської області віднесене до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Отже, на час звернення  до територіального органу Пенсійного фонду України позивач набув право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внаслідок роботи на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох місяців. Подані позивачем документи не викликають сумнівів  щодо його роботи в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вказані документи в поєднанні з наявністю у позивача статусу "громадянина який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках" дають змогу стверджувати, що у період з 27.07.1986 по 28.11.1986 позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.03.2003 року.
Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії йому виповнилося 57 років, а станом на час звернення до суду з позовом 58 років.
Тож, з врахуванням зменшення пенсійного віку на 2 роки відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивач, досягнувши 58-річного віку, має статус громадянина який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках, оскільки його посвідчення недійсним не визнавалось, а наданий статус не оскаржувався, у період з 27.07.1986 по 28.11.1986 працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, тому наявні всі підстави для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Таким чином, відповідачем безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено правомірності своїх дій.
Із посиланням відповідача та висновком суду першої інстанції про те, що с.Голубієвичі Народицького району Житомирської області та робота на будівництві житлових будиночків в с.Голубієвичі Народицького району Житомирської області, відсутні у переліку  робіт і місць за межами зони відчуження, де за урядовими завданнями у 1986-1987 роках виконувались роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, колегія суддів не погоджується, оскільки п.2 ч.1 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не містить посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 1391 від 15.11.1996, якою затверджено перелік видів робіт і місць за межами зони відчуження, урядовими завданнями у 1986-1987 роках виконувались роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому не може бути умовою для зменшення пенсійного віку особі.
Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем не наведено, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку є необґрунтованою та протиправною.
Отже, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено умову для надання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки згідно п.6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Разом з тим, враховуючи зменшення пенсійного віку на 2 роки відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивач, досягнувши 58-річного віку, має статус громадянина який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках, оскільки його посвідчення недійсним не визнавалось, а наданий статус не оскаржувався, у період з 27.07.1986 по 28.11.1986 працював на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, в даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки згідно ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 31.05.2019.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до квитанції №57 від 02.10.2019 (а.с.71) позивач сплатив судовий збір у розмірі 1152,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2019.
Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1152,60 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 2 роки згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 31.05.2019.
Стягнути на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1152,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.