П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
05 лютого 2020  року                                                                     м. Київ
                                                                                              Справа №760/33549/18
 
Резолютивна частина постанови оголошена 05 лютого 2020 року
Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В.

                            учасники справи:     позивач (відповідач за зустрічним позовом)        Товариство з                                                                                                                                               обмеженою                                                                                                                                     відповідальністю                                                                                                                            «ЮФ`ЮЧЕР                                                                                                                                   Україна»
           відповідач (позивач за зустрічним позовом)        ОСОБА_1 
 
Справа №760/33549/18	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2828/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції:Шереметєва Л.А.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Шереметьєвою Л.А. 16 жовтня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2019 року в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва  у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮФ`ЮЧЕР Україна» про визнання договору недійсним ,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 2 500, 00 дол. США, що еквівалентно на момент укладення угоди 70 325, 00 гр.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 липня 2017 року між ТОВ» Кі Фанд Мнеджмент» (який у подальшому змінив найменування на ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР Україна» ) та відповідачем укладено угоду № 17-1-144969 про проходження відбору до UNIT Factory.
Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Угоди сторони домовилися з метою надання підтримки обдарованій молоді об`єднати зусилля щодо реалізації програми відбору до UNIT Factory.
У відповідності до пункту 1.5 Угоди сторони дійшли згоди, що в разі успішного проходження відбору Претендентом вони зобов`язані укласти Договір у формі та за змістом згідно Додатку № 1 до даної Угоди.
Відповідач пройшов програму відбору, внаслідок чого був укладений Договір від 28 вересня 2017 року № 17-14969.
Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Договору сторони домовилися об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory.
Розділом 2 Договору передбачено, що UNIT Factory в жодному разі не буде вимагати від Слухача будь-яких платежів щодо Програми, однак у випадку односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factory , відмови Слухача від Програми після 31 жовтня 2017 року або його відрахування за умовами цього Договору, Слухач зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у розмірі еквіваленту 2 500 (двом тисячам п`ятистам) доларів США.
Компенсація сплачується одноразово і не залежить від часу участі Слухача у Програмі.
UNIT Factory (Ukrainian National IT Factory) - єдиний в Україні заклад, що працює за стандартами інноваційної французької Школи 42.
Школа 42 заснована у 2013 році у Франції як приватна школа програмування.
Процес, що має тотожність із навчанням, відбувається 24/7 в режимі колаборації.
Процес здобуття професійних навичок відбувається шляхом роботи над проектами в режимі «глибокого вивчення».
У його основі лежить колективне навчання, що допомагає розкрити творчі здібності студентів під час роботи над проектами.
Програма відкрита для випускників і студентів, для тих, хто вже працює, але хоче змінити професію.
Ним забезпечено надання відповідачу усіх навчальних матеріалів (програмне забезпечення, технічне завдання та супровідна технічна документація з проекту, презентаційні матеріали).
Умовою досягнення згоди між сторонами та укладення договору про об`єднання зусиль є реалізація інноваційного освітнього проекту, в рамках якого відповідач погодився отримати можливість приймати участь у програмі.
Згідно з відомостями системи обліку востаннє відповідач знаходився в системі (фактично брав участь в програмі курсу) 05 квітня 2018 року.
Згідно з умовами договору обов`язок компенсації настає у випадку відмови Слухача від програми після 31 жовтня 2017 року.
Відповідач відмовився від участі в програмі і односторонньому порядку після 31 жовтня 2017 pоку, у зв`язку з чим має компенсувати погоджені в договорі й понесені витрати.
Будь-яких пояснень з боку відповідача про причин припинення участі в Програмі не надходило.
Програма курсу не передбачає заміщення слухача, який вибув, на іншого.
08 листопада 2018 року на адресу відповідача направлено лист-вимогу сплатити суму у розмірі еквіваленту 2 500 дол. США із зазначенням призначення платежу, однак дана сума відповідачем сплачена не була.
Виходячи з цього, позивач просив задовольнити позов.
16 вересня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про зміну найменування позивача.
Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кі Фанд Менеджмент» № 16-07/19 від 16 липня 2019 року прийнято рішення про зміну найменування ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» на ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР Україна», яке є повним правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Кі Фанд Менеджмент».
24 квітня 2019 року представник відповідача звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору № 17-14969 від 28 вересня 2017 року, укладеного між ТОВ «Кі Фанд Менеджмент» та ОСОБА_1 , недійсним.
Ухвалою суду від 07 червня 2019 року зустрічний позов був прийнятий до розгляду та об`єднаний з первісним позовом.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом, представник відповідача підтвердив укладення 10 липня 2017 року договору між відповідачем та ТОВ «Кі Фанд Менеджмент».
Зазначає, що сторонами договору є ТОВ «Кі Фанд Менеджмент»(UNIT Factory) з однієї сторони, а на місці іншої сторони - Слухача, стоїть прочерк, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 203 ЦК України.
В додатку №1 до угоди № 17-1-14969 від 10 липня 2017 року зазначено, що з договором ознайомлений ОСОБА_1 , але без його реквізитів, а інша сторона правочину, якою є ТОВ «Кі Фанд Менеджмент», взагалі не вказала реквізитів, а також відсутній підпис уповноваженої особи ТОВ «Кі Фанд Менеджмент», що є грубим порушенням ЦК України.
Пунктом 2.1. укладеного між сторонами Договору не передбачено розрахунків між сторонами, договір спрямований на пошук та апробацію нових підходів до підготовки спеціалістів з метою розвитку сучасної освіти у сфері інформаційних технологій.
Позивач взяв на себе зобов`язання при укладенні договору не вимагати від Слухача будь-яких платежів щодо Програми, окрім односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factory , відмови Слухача від Програми після 31 жовтня 2017 року, розірвання Договору внаслідок порушення Слухачем своїх обов`язків у Програмі або його відрахування за умовами Договору.
Даним договором порушуються його права та інтереси, оскільки при його укладенні позивач ввів його в оману щодо фактичних обставин правочину.
Вважає, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме ч. 2 ст. 207 ЦК України, оскільки не скріплений печаткою ТОВ «Кі Фанд Менеджмент».
Договором не передбачено настання правових наслідків для ТОВ «Кі Фанд Менеджмент», однак передбачені правові наслідки для відповідача, визначені п. 2.2 вказаного договору.
Вважає, що оспорюваний договір суттєво впливає на права та інтереси відповідача, а тому просив задовольнити зустрічний позов.
            Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року первісний позов задоволено.
            Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР Україна 70 325, 00 грн. заборгованості та 1 762, 00 гр. судового збору.
            В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР Україна» про визнання договору недійсним відмовлено.
            Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача  ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на те, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
            В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.
            Представник ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР Україна» Іщенко Г.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
            Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
            Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 липня 2017 року між сторонами була укладена Угода № 17-1-15600 про проходження відбору до UNIT Factory.
            Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Угоди сторони домовилися з метою надання підтримки обдарованій молоді об`єднати зусилля щодо реалізації програми відбору до UNIT Factory.
            Відповідач пройшов програму відбору, після чого 28 вересня 2017 року сторони уклали Договір № 17-14969.
            Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Договору сторони домовилися об`єднати зусилля з метою реалізації програми інноваційного освітнього проекту UNIT Factory.
            Розділом 2 Договору передбачено, що UNIT Factory в жодному разі не буде вимагати від Слухача будь-яких платежів щодо Програми, однак у випадку односторонньої, безпідставної, тобто не з вини UNIT Factory , відмови Слухача від Програми після 31 жовтня 2017 року або його відрахування за умовами цього Договору, Слухач зобов`язаний компенсувати UNIT Factory витрати на свою участь у розмірі еквіваленту 2 500 (двом тисячам п`ятистам) доларів США. Компенсація сплачується одноразово і не залежить від часу участі Слухача у Програмі.
            В апеляційному суду представник позивача в судовому засіданні зазначив і цього не спростовував представник відповідача, востаннє він знаходився в системі (фактично брав участь в програмі курсу) 05 квітня 2018 року.
            За таких обставин, відмови відповідача від Програми після 31 жовтня 2017 року, у останнього виник обов`язок компенсації витрат за участь у програмі.
            08 листопада 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено листа-вимогу про сплату суми еквівалентної 2 500 дол. США .
            Представник позивача в судовому засіданні зазначила і цього не спростовував представник відповідача, зазначена сума останнім сплачена не була.
            Згідно Довідки про забезпечення з боку UNIT Factory учасника програми матеріально-технічною базою на безоплатній основі впродовж виконання проекту від 08 листопада 2018 року № 08/11-2/2018, відповідачу були створені умови для комфортного перебування та навчання, зокрема: забезпечення комп`ютером iMac (Retina 5К, 27-inch, Late 2015) та високошвидкісним інтернетом; забезпечення доступу до кухні, обладнаної мікрохвильовими печами, чайниками, холодильниками, вендинговими автоматами з кавою, снеками та сендвічами; забезпечення доступу до ігрової кімнати з приставками Gaming console PS4 Pro та комп`ютерними іграми, настільними іграми та пуфами; забезпечено доступ до шумоізольованої бібліотеки; надання простору для роботи з власним ноутбуком, обладнаний розетками, інтернет-портами, проектором; придбано два столи з настільним футболом та два столи з настільним тенісом; доступ до безкоштовного спортивного залу; надано знижки в UNIT.Cafe та безкоштовний доступ до всіх конференцій, хакатонів та мітапів, які відбуваються на території UNIT Factory та UNIT.City ( а.с. 5 - 10, 22 - 23).
            Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що всі витрати, пов`язані з наданням послуг з навчання, а також забезпечення дозвілля в період навчання, позивач взяв на себе.
            Єдиною умовою виникнення обов`язку по сплаті є безпідставне та необґрунтоване залишення програми відповідачем, як слухачем.
            Відповідач у судовому засіданні суду першої інстанції, не спростовуючи приведених позивачем обставин, підтвердив, що дійсно залишив програму і востаннє знаходився в системі, тобто брав участь в Програмі курсу, 05 квітня 2018 року. Прицьому пояснив, дану обставину матеріальним становищем, яке не давало йому можливості приймати участь у Програмі, оскільки мав заробляти собі на життя.
            Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
            Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
            Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
            Уклавши дані договори на умовах, викладених у них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені.
            Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.  
            Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
            За змістом ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
            Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
            Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам наданих позивачем, які є належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки містять у собі інформацію щодо предмету позову і вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог  ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР Україна».  
            Відповідно до ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
            Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
            Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
            Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
            З укладеного між сторонами 28 вересня 2017 року договору вбачається, що він підписаний сторонами.
            З точки зору закону при укладенні договору сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставленої мети кожною із сторін договору.
            Таким чином відповідач, підписавши договір та взявши на себе певні зобов`язання, припинивши участь у Програмі, неналежно виконав його умови.
            Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
            За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
            Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
            При цьому обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
            Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
            Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
            Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
            Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.
            Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
            Обгрунтовуючи зустрічний позов, представник відповідача посилається на те, що при його укладенні відповідач ввів позивача в оману щодо фактичних обставин правочину, і, крім того, він не скріплений печаткою відповідача, що, з точки зору ч.2 ст.207 ЦК України, тягне його недійсність.
            З укладеного між сторонами 28 вересня 2017 року договору вбачається, що він підписаний обома сторонами і на ньому наявна печатка відповідача.
            Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
            Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
            Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
            Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року.
            Таким чином, форма укладеного між сторонами договору відповідає вимогам закону.
            Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
            Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
            Під обманом у розумінні вимог даної норми закону розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.
            Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.
            Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
            Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.
            При цьому сторона, яка діяла під впливом обману, має довести: обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
            Це відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 березня 2019 року (справа № 755/3903/17; провадження № 61-27176св18), яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом.
            Відповідач судовому засіданні підтвердив, що договір був підписаний ним добровільно, його умови відповідали його волі та бажанню отримати іншу спеціальність.
            Таким чином відповідач, підписавши договір, своїм підписом підтвердив ознайомлення з умовами навчального процесу та наслідками невиконання умов договору з його вини.
            Посилаючись на введення відповідача в оману при укладенні договору, будь-якими доказами представник відповідача дані обставини не доводить.
            Разом з тим вбачається, що оспорюваний договір викладений у чіткій та зрозумілій формі, доведений до відома відповідача, як і ознайомлення його з іншою інформацією для його сприйняття, сторони приступили до його виконання, з боку відповідача договір виконувався до 05 квітня 218 року.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ЮФ`ЮЧЕР Україна» та у відмові у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу скаргою   ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019  року  -  залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
            Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна