ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.002561 пров. № 857/12327/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Іщук Л. П.,
суддів – Онишкевича Т. В., Сеника Р. П.,
за участю секретаря судового засідання – Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Сакалошем В. М. у м. Львові об 11:48 год) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,

                                                        ВСТАНОВИВ:

21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 03 травня 2019 року № 225-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », яким накладено на нього дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він належно виконував посадові обов`язки, оскільки зроблений ним під час інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 висновок про порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України в частині допуску до роботи працівника буз укладення трудового договору був належним чином обґрунтований та відповідав політиці Головного управління Держпраці у Львівській області щодо надання критичної оцінки укладеним цивільно-правовим угодам між працівником та суб`єктом господарювання, який використовує найману працю. Позивач також наполягає на тому, що відповідачем був порушений порядок накладення дисциплінарного стягнення, оскільки у висновку дисциплінарної комісії не встановлено необхідних складових дисциплінарного проступку, такий висновок не містить жодних відомостей про врахування обставин, за яких був вчинений дисциплінарний проступок, результати оцінювання службової діяльності позивача, наявність заохочень та його ставлення до служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що правовідносини між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають цивільно-правовий, а не трудовий характер, а тому позивачем в акті інспекційного відвідування безпідставно вказано на порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, що свідчить про неналежне виконання позивачем посадових обов`язків. Вказує, що позивачем накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штраф за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) за відсутності при цьому пояснень та будь-який інших доказів, які б свідчили про фактичний допуск працівника ОСОБА_3 до роботи, при цьому керуючись лише інформацією, викладеною у зверненні ОСОБА_3 . Дисциплінарною комісією відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» повно та об`єктивно з`ясовано усі обставини вчинення дисциплінарного проступку, враховано відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність та наявність обставин, що обтяжують відповідальність, що свідчить про правомірність оскаржуваного наказу.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.
Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до направлення Головного управління Держпраці у Львівській області від              13 лютого 2019 року № 03.23-П, виданого на підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області № 0323-П з метою розгляду звернення громадянина   ОСОБА_3 інспектором праці ОСОБА_1 у період з 14 лютого 2019 року по 15 лютого 2019 року було проведене інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, гарантії прав неповнолітніх та військовослужбовців за адресою здійснення ним підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 .
За результатами проведення інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, № ЛВ0877/593/АВ від                15 лютого 2019 року, відповідно до якого встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 частини третьої статті 24, частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, а саме, при звільненні не виплачено грошової компенсації за невикористану відпустку працівнику ОСОБА_4 , а також, працівника ОСОБА_3 допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом міністрів України.
На підставі виявлених в ході інспекційного відвідування порушень, Інспектором праці Карпівим О.П було винесено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ0877/593/АВ-П, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 усунути порушення виявлені в ході інспекційного відвідування.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав скаргу на вищезазначені акт та припис. Зазначив, що підписавши договір цивільно-правового характеру, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, що не суперечить нормам чинного законодавства. Просив скасувати припис в частині встановлення порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до службової записки №3493/2 першому заступнику начальника Головного управління Держпраці у Львівській області, начальником відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів, запропоновано скасувати пункт припису в частині порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та розглянути питання щодо вжиття заходів дисциплінарного впливу до інспектора праці ОСОБА_1 ..
Відповідно до службової записки першого заступника начальника ГУ Держпраці у Львівській області, наданої начальнику Головного управління Держпраці у Львівській області, за результатами розгляду скарги на припис винесено рішення від 15 березня                2019 року про скасування припису в частині порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України у зв`язку з відсутністю порушень, так як в його основу покладено аналіз договору про виконання робіт № 026, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що носить цивільно-правовий характер та свідчить про наявність цивільно-правових відносин. Запропоновано розглянути питання щодо вжиття заходів дисциплінарного впливу до інспектора праці ОСОБА_1 
Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 25 березня                    2019 року №123-к відкрито дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 із здійсненням перевірки інформації викладеної у службовій записці №3902/1 та підготовкою подання за результатами розгляду справи.
Згідно з висновком дисциплінарної комісії щодо обставин вчинення державним службовцем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку від 24 квітня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання посадових обов`язків в частині безпідставного висновку про допущення фізичним особою-підприємцем ОСОБА_2 порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, про що було складено та подано начальнику Головного управління Держпраці у Львівській області відповідне подання.
Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 03 травня 2019 року № 225 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » оголошено йому попередження про неповну службову відповідність.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що оскаржуваний наказ був винесений з додержанням вимог закону щодо повного та всебічного з`ясування і дослідження усіх наявних обставин, що стали причиною для обрання дисциплінарного стягнення. Також суд першої інстанції вважав, що відсутній в діях позивача склад дисциплінарного проступку.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон  № 889-VIII).
Відповідно до статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.
Статтею 64 Закону № 889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема, невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 
Згідно з частиною першою статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Частиною четвертою статті 66 Закону № 889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.
Відповідно до статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що попередження про неповну службову відповідність є видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване, зокрема, у разі вчинення систематично (повторно протягом року) невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків та виключно за поданням дисциплінарної комісії.
Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема, Головне управління Держпраці у Львівській області.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (Порядок № 295).
Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку №295).
Згідно з нормами пункту 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Слід зазначити, що право особи на вільну працю може бути реалізоване кількома шляхами. Перш за все, це трудові відносини між роботодавцем і працівником. Також чинне законодавство України дозволяє реалізувати право особи вільно обирати собі працю, зокрема, шляхом укладання цивільно-правових угод у передбаченому законом порядку.
Визначення трудового договору міститься у статті 21 Кодексу законів про працю України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 Кодексу законів про працю України  передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
За змістом статті 265 Кодексу законів про працю України  посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України  передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору так і на підставі цивільно-правових договорів. При цьому, колегія суддів зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Як підтверджується матеріалами справи, інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 здійснювалося інспектором праці Карпівим О. П.  саме за зверненням ОСОБА_3 , який у зверненні зазначив, що працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 і уклав з ним цивільно-правовий договір, щодо трудової діяльності якого і були виявлені ОСОБА_1 порушення, відображені в акті перевірки, що і стали підставою для винесення оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності і оголошення йому попередження про неповну службову відповідність.
Під час здійснення заходу державного контролю, в підтвердження неперебування з ОСОБА_3 у трудових відносинах, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 надано цивільно-правовий договір від 10 грудня 2018 року № 026, аналогічний наданому ОСОБА_3 , згідно з умовами якого фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (замовник) доручає, а ОСОБА_3 (виконавець) бере на себе зобов`язання за плату виконати індивідуально визначену роботу, а саме, рихтувальні та малярні роботи транспортного засобу ЇЖ21251, ДНЗ63893 ТВ. Строк виконання робіт – з 10 грудня 2018 року по 28 грудня                2018 року. Виконавець виконує роботу на власний ризик, самостійно організовує виконання роботи та забезпечує отримання певного результату з предмету цього договору. Виконавець не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує соціальні внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Замовник не несе перед виконавцем зобов`язань щодо забезпечення необхідних умов праці, передбачених трудовим законодавством. За виконану належним чином, своєчасно та без зауважень роботу замовник зобов`язаний сплатити виконавцю винагороду, розмір якої становить 12000 грн. Замовник зобов`язаний прийняти належним чином  виконану роботу, та у разі відсутності недоліків у роботі підписати акт приймання-передачі виконаних робіт, своєчасно оплатити виконані роботи у порядку та строки, що встановлені договором.
Слід зазначити, що вказаним договором обумовлено виконання індивідуально визначеної роботи виконавцем та отримання матеріального результату, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку. 
При цьому, така робота має тимчасовий характер, а саме підлягає виконанню в період з 10 грудня 2018 року по 28 грудня 2018 року, оплата повинна була проводилась саме по факту виконання робіт, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.
Такі обставини не можуть свідчити про наявність між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 трудових відносин, ознаками яких є систематичність та тривалий характер виконання трудової функції.
Апеляційний суд також зазначає, що необхідність для виконання вказаних робіт спеціальних знань не вказує на наявність трудових відносин між цими особами, оскільки законодавством не встановлено заборони укладати для виконання таких робіт цивільно-правові угоди.
При цьому, відсутність акту виконаних робіт обумовлена невиконанням ОСОБА_3 визначеної цивільно-правовим договором роботи.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що правовою підставою для висновку про  порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України мало бути встановлення факту фактичного допуску працівника ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.
Разом з тим, ОСОБА_1 під час інспекційного відвідування не було зафіксовано фактичного допуску працівника ОСОБА_3 до роботи.
Фіксуючи факт порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1 враховував, як вбачається з акта інспекційного відвідування, лише інформацію, що викладена у зверненні ОСОБА_3 , письмові пояснення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , відсутність виплат за цим договором та актів виконаних робіт, але не перевірив її, керуючись при цьому власним переконанням про трудовий характер відносин між цими особами.
Вищенаведене свідчить про те, що інспектор Карпів О. П. неналежним чином з`ясував і встановив всі обставини порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, і отже про безпідставність висновку позивача про допущення фізичним особою-підприємцем ОСОБА_2 порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до пункту 2.2 Посадової інструкції головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Львівській області, затвердженої начальником Головного управління Держпраці у Львівській області 31 березня 2017 року, головний державний інспектор відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Згідно з пунктом 2.8  головний державний інспектор відповідно до покладених завдань несе персональну відповідальність за повноту, достовірність та об`єктивність даних, відображених в акті перевірки з обов`язковим долученням підтверджуючих документів, а також повноту, своєчасність та підставність вжитих заходів за результатами її проведення.
Як встановлено апеляційним судом, дані, відображені в акті перевірки, були неповні, не відповідали дійсності і не підтверджені відповідними документами.
Відповідно до відомостей про наявність дисциплінарних стягнень, до головного державного інспектора Карпіва   ОСОБА_5 . застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган, відповідно до наказів Головного управління Держпраці у Львівській області від                  17 вересня 2018 року № 526-к, № 527-к - за неналежне виконання посадових обов`язків, а також у вигляді зауваження, відповідно до наказу від 15 березня 2019 року № 116-к - за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.
На момент прийняття оскаржуваного наказу застосовані до позивача дисциплінарні стягнення не були зняті чи скасовані, відтак були чинними, що свідчить про систематичність невиконання позивачем посадових обов`язків.
Так, про допущення позивачем неналежного виконання посадових обов`язків в частині безпідставного висновку про допущення фізичним особою-підприємцем ОСОБА_2 порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України дисциплінарною комісією було складено висновок та подано начальнику Головного управління Держпраці у Львівській області відповідне подання, розглянувши яке начальником Головного управління Держпраці у Львівській області застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
Доводи позивача щодо необгрунтованості оскаржуваного наказу, оскільки такий не містить суті вчиненого правопорушення, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такий містить покликання на результати дисциплінарного провадження в ході якого об`єктивно з`ясовано та викладено усі обставини вчиненого правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність на підставі оскаржуваного наказу, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-             

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.002561 – скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 30.01.2020